Справа № 734/742/26
Провадження № 2/734/680/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

11 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Бузунко О.А.,
за участі секретаря Шапки О. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно за законом,
встановив:
із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме:
на квартиру АДРЕСА_1 , що складає 1/25 частини будинку,
в суд звернулась  ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.
Позов мотивований тим, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/25 частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.09.1994 державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Шенгерей Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2251. 13.01.2026 приватним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В ній, зокрема, зазначено про те, що «з поданого, на ім?я спадкодавця, правовстановлювального документа, договору купівлі-продажу, посвідченого Шенгерей Т.І., державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області, 13 вересня 1994 року за р.№ 3-2251, вбачається, що їй належала 1/25 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 вересня 1994 року в реєстраційну книгу N? 11 за реєстровим № 1668 на 1/25 частину житлового будинку. Разом з тим, відповідно до наданого технічного паспорта, зазначене приміщення визначене як квартира АДРЕСА_1 , що має ознаки самостійного об?єкта нерухомого майна. Таким чином, наявна невідповідність між правовстановлювальним документом спадкодавця та технічною документацією щодо виду (типу) і правового статусу об?єкта нерухомого майна, що унеможливлює однозначну ідентифікацію квартири АДРЕСА_3 як об?єкта спадщини. Відповідно до вимог чинного законодавства нотаріус не має повноважень встановлювати або змінювати правовий режим об?єкта нерухомого майна, визнавати право власності спадкодавця на квартиру як самостійний об?єкт, а також здійснювати виділ частини житлового будинку в натурі. За таких обставин відсутні належні та достатні документи, які підтверджують право власності спадкодавця саме на квартиру АДРЕСА_3 , у зв?язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину на зазначений об?єкт нерухомого майна є неможливою». Тому у позивача виникла необхідність визнання права власності на квартиру у порядку спадкування у судовому порядку.
В матеріалах справи міститься:
- заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача;
- заява за підписом селищного голови Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог.
За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов наступних висновків.
При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартиру АДРЕСА_1 , що складає 1/25 частини будинку. Вказана квартина належала спадкодавці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шенгерей Т.І., державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області, 13 вересня 1994 року за р.№ 3-2251.
Вказану спадщину прийняв позивач у справі ОСОБА_1 , оскільки відповідно до довідки, виданої Козелецькою селищною радою Чернігівського району Чернігівської області від 03 лютого 2026 року №120 ОСОБА_2 на день смерті проживала за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 . 
Відповідно до матеріалів спадкової справи інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні
13.01.2026 приватним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В ній, зокрема, зазначено про те, що з поданого, на ім?я спадкодавця, правовстановлювального документа, договору купівлі-продажу, посвідченого Шенгерей Т.І., державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області, 13 вересня 1994 року за р.№ 3-2251, вбачається, що їй належала 1/25 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 вересня 1994 року в реєстраційну книгу N? 11 за реєстровим № 1668 на 1/25 частину житлового будинку. Разом з тим, відповідно до наданого технічного паспорта, зазначене приміщення визначене як квартира АДРЕСА_1 , що має ознаки самостійного об?єкта нерухомого майна. Таким чином, наявна невідповідність між правовстановлювальним документом спадкодавця та технічною документацією щодо виду (типу) і правового статусу об?єкта нерухомого майна, що унеможливлює однозначну ідентифікацію квартири АДРЕСА_3 як об?єкта спадщини. Відповідно до вимог чинного законодавства нотаріус не має повноважень встановлювати або змінювати правовий режим об?єкта нерухомого майна, визнавати право власності спадкодавця на квартиру як самостійний об?єкт, а також здійснювати виділ частини житлового будинку в натурі. За таких обставин відсутні належні та достатні документи, які підтверджують право власності спадкодавця саме на квартиру АДРЕСА_3 , у зв?язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину на зазначений об?єкт нерухомого майна є неможливою.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, позовні вимоги  ОСОБА_1  щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складає 1/25 частини будинку, підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд
у х в а л и в:
позов  ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складає 1/25 частини будинку (в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відомості про учасників провадження:
ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_2 /. 
Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області /вул. Соборності, 27, с-ще Козелець Чернігівського району Чернігівської області/. 

Суддя         Олена БУЗУНКО