ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року справа №200/7058/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 200/7058/25 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” 12 вересня 2025 року, в якому позивач просив: визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії виходячи із 8 (восьми) мінімальних пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 22 серпня 2025 року в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, визначених законом України про державний бюджет України на відповідний рік, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності другої групи в розмірі відшкодування фактичних збитків, призначену відповідно до ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон № 796); є особою з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (1 категорія).
22 серпня 2025 року він звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням всіх передбачених законодавством підвищень і доплат, та з урахуванням раніше виплачених сум. 
Однак листом від 02 вересня 2025 року відповідач відмовив у здійсненні перерахунку через відсутність правових підстав для цього.
Позивач вказував на те, що приписами ч. 4 ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон № 230/96-ВР), яка була чинною до внесення змін Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України” (далі – Закон № 76), було передбачено, що “в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: […]; по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком; […]”.
На підставі Закону № 76 ст. 54 Закону № 796 викладена в редакції, згідно з якою умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.
Позивач відзначив, що змінивши пп. 13 п. 4 розділу I Закону № 76 законодавче регулювання мінімальних розмірів державних пенсій, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
Згодом, мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, були визначені в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Порядок № 1210).
Згідно з пп. 1 п. 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї: […]; осіб з інвалідністю II групи – 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; […].
Тобто раніше визначений ст. 54 Закону № 796 розмір пенсій був знижений.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (далі – Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021) визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Конституційний Суд України вирішив, що ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Тобто на виконання Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України мала прийняти не будь-який закон, а такий, що відповідає Конституції України та Рішенню КСУ № 1-р(ІІ)/2021.
29 червня 2021 року на виконання Рішення КСУ № 1-р(II)/2021 Верховна Рада України прийняла Закон України № 1584-ІХ “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі – Закон № 1584), який набрав чинності 01 липня 2021 року.
На підставі Закону № 1584 ст. 54 Закону № 796 викладена у новій редакції: 
“В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: […]; для II групи інвалідності – 4800 гривень; […].
Саме на норму ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 1584 покликався відповідач, відмовляючи в перерахунку пенсії.
Позивач із цим не погоджується.
Зазначає, що Конституційний Суд України в рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 (далі – Рішення КСУ № 4-р(І)/2024) за результатом посутнього аналізу ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України, Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 констатував, що Верховна Рада України Законом № 1584 повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у ч. 3 ст. 54 Закону № 796 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України та здійснивши аналіз норми ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 1584, Верховний Суд зазначив, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021, проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
Отже, прийняттям Закону № 1584 всупереч Рішенню КСУ № 1-р(ІІ)/2021 не досягаються мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
Змінюючи законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено. Така позиція була висловлена у Рішенні КСУ № 1-р(ІІ)/2021 і має бути застосована судами під час вирішення подібних спорів.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Крім того, в Рішенні КСУ № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України окремо зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230-96/ВР.
Крім того, в Рішенні КСУ № 4-р(І)/2024 Конституційний Суд України зазначив, що на виконання імперативних вимог ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по ІІ групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 15 травня 2024 року у справі № 400/12171/21, від 03 липня 2024 року у справі № 460/13832/23, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, від 08 жовтня 2024 року у справі № 240/1189/24, від 10 грудня 2024 року у справі № 240/1121/24.
Вважаючи протиправними дії відповідача, які полягали у відмові в перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 200/7058/25 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали у відмові ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особі з інвалідністю другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в перерахунку пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, із застосуванням норм ч. 4 ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в розмірі – не нижче восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особі з інвалідністю другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням всіх підвищень і доплат, передбачених законодавством, із застосуванням норм ч. 4 ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в розмірі – не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з 22 серпня 2025 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України.
З 28 листопада 2007 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать довідка про реєстрацію місяця проживання особи від 25 вересня 2017 року № 2452 та витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місяця проживання № 1442-855068-2017 від 23 вересня 2017 року.
Позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 22 жовтня 2024 року № 3235-7002147984.
Фактичне місце проживання після переміщення: АДРЕСА_2 .
Як свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 498594 від 02 вересня 2013 року та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 235070 від 02 вересня 2013 року, позивачеві повторно встановлена інвалідність другої групи внаслідок виконання обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 60% втрати професійної працездатності безстроково.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Донецькою обласною державною адміністрацією 12 вересня 2019 року безстроково.
Крім того, згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видане Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради 15 березня 2019 року, позивач є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) відповідно до ст. 54 Закону № 796, що підтверджено матеріалами пенсійної справи № 914250177591 (особовий рахунок відкритий 29 серпня 2006 року).
Як свідчить рішення про перерахунок пенсії від 28 липня 2025 року № 914250177591 (дата-час розрахунку: 24 липня 2025 року 16:25), на час виникнення спірних правовідносин позивач отримував пенсію, обчислену виходячи з такого:
шифр та вид пенсії – 325 пенсія по інвалідності (у розмірі відшкодування збитків);
умови призначення – ст. 54 Закону № 796;
середньомісячний заробіток – 25 861,34000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи – 24 липня 2025 року, […];
вид перерахунку – індивідуально (масовий), індексація заробітку;
особливості – І категорія – ліквідатори; особи з інвалідністю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; ліквідатор ЧАЕС, військовослужбовці/військовозобов`язані; не є базою оподаткування; посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; призначення за рішенням суду; 
інвалідність:
група інвалідності, причина – друга група, каліцтво/захворювання, пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС;
серія та номер МСЕК – 10 ААА № 498594;
дата встановлення інвалідності – 02 вересня 2013 року;
період встановлення інвалідності – з 10 липня 2006 року довічно;
тривалість стажу:
страховий стаж (неповний) – 17 років 09 місяців 20 днів;
страховий стаж до 01 січня 2004 року – 17 років 07 місяців 20 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 00 років 02 місяці 00 днів;
в тому числі: робота під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за Списком № 1 – 00 років 02 місяці 24 дні;
% втрати працездатності – 60,00;
01 березня 2025 року – 28 лютого 2026 року
основний розмір пенсії від середнього заробітку – 15 516,80 грн;
додаткова пенсія особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів ЧАЕС, постанова № 112, п. 5 – 379,60 грн;
підвищення особам з інвалідністю армії, прирівняним до особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи (40% від 2 361,00 грн) – 994,40 грн;
цільова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи – 50,00 грн;
місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року;
обмеження індексації з 01 березня 2023 року – -621,48 грн;
обмеження індексації з 01 березня 2025 року – -100,38 грн;
розмір пенсії з надбавками – 16 168,94 грн;
[…].
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв його представник – адвокат Дзісь А.Р., звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою, якою просив здійснити перерахунок основної пенсії відповідно до ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 230/96-ВР у розмір восьми мінімальних пенсій за віком та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.
У відповідь на цю заяву, яка зареєстрована за вх. № 34179/К-0500-25, листом від 02 вересня 2025 року № 34693-34179/К-02/8-0500/25 ГУ ПФУ в Донецькій області фактично відмовило позивачеві в перерахунку пенсії, вказавши, що на теперішній час відсутні зміни в законодавстві згідно з Рішенням КСУ № 1-р(ІІ)/2021; перерахунок пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком законодавством не передбачено.
Докази прийняття пенсійним органом рішення про відмову у перерахунку пенсії суду не надані.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування сторони не надали.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон № 796).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 796 Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 796 одним із принципів державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях є соціальний захист людей, повне відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС – громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.
Ст. 13 Закону № 796 визначає обов`язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 796 установлено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її, в тому числі, за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій регламентовано нормами ст. 14 Закону № 796.
Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесені до категорії 1.
Пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, визначені ст. 49 Закону № 796.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, регламентована нормами ст. 54 Закону № 796.
На підставі п. 32 Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон № 230/96-ВР), який введено в дію 20 червня 1996 року, ст. 54 Закону № 796 була викладена в такій редакції:
“Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України”.
28 грудня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 76-VІІІ “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” (далі – Закон № 76), який набрав чинності 01 січня 2015 року.
На підставі пп. 13 п. 4 розділу І Закону № 76 текст ст. 54 Закону № 796 викладений в такій редакції:
“Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань”.
При цьому 23 листопада 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Постанова КМУ № 1210).
П. 1 Постанови КМУ № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, (далі – Порядок № 1210).
Згідно з п. 1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 54, 57 і 59 Закону № 796 (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Відповідно до пп. 1 п. 11 Порядку № 1210 (в редакції від 01 липня 2019 року) мінімальний розмір пенсії становить: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:
осіб з інвалідністю I групи – 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю II групи – 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю III групи – 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
07 квітня 2021 року Конституційний Суд України (Другий сенат) ухвалив рішення № 1-р(ІІ)/2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу І Закону України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ (далі – Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021).
Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
П. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 установлено, Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 23/96-ВР:
“В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком”.
Крім того, згідно з п. 4 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 громадяни України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ч. 3 ст. 54 цього закону в редакції Закону № 76.
В Рішенні КСУ № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, серед іншого, навів такі висновки:
“[…]
2. Вирішуючи порушені в конституційній скарзі питання, Конституційний Суд України виходить із такого.
Україну відповідно до Конституції України проголошено, зокрема, соціальною державою (ст. 1); людину, її життя і здоров`я визнано найвищою цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3).
Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що приписи ст. 3 Конституції України зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, щодо гарантій соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, від 22 жовтня 2020 року № 12-р/2020, Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019).
Із припису ч. 1 ст. 8 Конституції України, згідно з яким “в Україні визнається і діє принцип верховенства права”, випливає обов`язок держави не вдаватися до свавільних дій.
Конституційний Суд України вже зазначав, що “однією з вимог принципу верховенства права (правовладдя) є вимога юридичної визначеності принцип юридичної визначеності є істотно важливим у питаннях дієвості верховенства права (правовладдя)” (абз. 1 пп. 2.1.1 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020).
“Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також, щоб їхньою метою було забезпечення передбачности ситуацій та правовідносин; юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержувати взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне [поняття “виправданого (леґітимного) очікування”]” […].
Принцип правомірних (легітимних) очікувань є складовим елементом загального принципу юридичної визначеності та виражає ідею, що “органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених [у особи] очікувань. Згідно з доктриною леґітимних очікувань – ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх леґітимних очікувань” […].
Одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога сталості й послідовності приписів права. “Приписи права можна змінювати, утім, за умов, що суспільство знає про це наперед і бере участь в обговоренні, а також що не буде шкідливих наслідків для леґітимних очікувань” […].
Європейський суд із прав людини у своїй практиці виснував, що доктрина правомірних очікувань застосовується, зокрема, й щодо захисту власності відповідно до гарантій, передбачених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) […].
У рішенні у справі “Пічкур проти України” від 07 листопада 2013 року (заява № 10441/06) Європейський суд із прав людини зазначив таке: “Якщо договірна держава має чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або ж не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство слід розглядати як таке, що породжує майновий інтерес, який підпадає під межі дії ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, для осіб, на яких поширюються вимоги такого законодавства” (§ 41).
2.1. Конституцією України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави (ст. 16); кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч. 1 ст. 50).
Конституційний Суд України в Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 виходячи зі змісту ст. 16 Конституції України зазначив, що “обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (абз. 1 п. 3 мотивувальної частини); “зважаючи на сутність ст. 16 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що закріплення передбаченого у ній обов`язку держави у розділі “Загальні засади” Конституції України вказує на засадничий характер цього обов`язку та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків” (абз. 1 п. 4 мотивувальної частини).
2.2. На виконання покладеного ст. 16 Конституції України на державу обов`язку Україна в особі законодавця ухвалила Закон № 796, у якому встановила загальний порядок реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створила єдиний порядок визначення, зокрема, соціального захисту потерпілих осіб.
Метою Закону № 796, що її визначено в ч. 1 ст. 1 Закону № 796, є, зокрема, захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 796 державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, зокрема, на принципах пріоритету життя та здоров`я осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повного відшкодування їм шкоди.
У ч. 1 ст. 13 Закону № 796 передбачено, що “держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:
1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;
[…]”.
Ст. 14 Закону № 796 визначено чотири категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пенсії таким особам встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що призначається після виникнення права на державну пенсію (ч. 1 ст. 49 Закону № 796).
Зі змісту ст. 54 Закону № 796 випливає, що її приписи регулюють правовідносини щодо призначення двох видів державних пенсій, а саме: 1) пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, право на призначення якої мають особи, що їх віднесено до категорії 1; 2) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796 до категорії 1 належать особи з інвалідністю “з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи , щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу”.
2.3. Дослідивши зміни законодавчого регулювання пенсійного забезпечення осіб, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, Конституційний Суд України виходить із того, що приписами ч. 4 ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 230/96-ВР, яка була чинною до внесення змін Законом № 76, було передбачено таке:
“В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком”.
Зазначене свідчить, що законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію ст. 16 Конституції України установив у Законі № 796 саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причиновий зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, як гарантію їх соціального захисту.
Згідно з пп. 13 п. 4 розділу I Закону № 76 текст ст. 54 Закону № 796 викладено у новій редакції, за якою мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.
Конституційний Суд України вважає, що, змінивши пп. 13 п. 4 розділу I Закону № 76 законодавче регулювання мінімальних розмірів державних пенсій, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, та допустила можливість зменшення гарантованих мінімальних розмірів державних пенсій.
У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України зауважив, що “скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України” (абз. 5 п. 4 мотивувальної частини).
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначає, що покладення Конституцією України на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, а відтак – обумовлює посилений їх соціальний захист.
2.4. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76, яка набрала чинності з 01 січня 2015 року, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.
Мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено в Порядку № 1210.
Згідно з п. 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить:
“ 1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:
осіб з інвалідністю I групи – 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю II групи – 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю III групи – 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
[…]”.
Відповідно до абз. 1 п. 12 Порядку № 1210 “у разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю – учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи – 285 відсотків, II групи – 255 відсотків, III групи – 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів”.
У ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР мінімальні розміри державної пенсії для осіб, яких віднесено до категорії 1, було визначено відповідно до розміру мінімальної пенсії за віком.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV зі змінами мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15 грудня 2020 року № 1082-IX прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року установлено в розмірі 1 769 гривень.
Здійснивши порівняльний аналіз ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР та п. п. 11, 12 Порядку № 1210, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні ч. 4 цієї статті Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причиновий зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Конституційний Суд України виходить із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку № 1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
2.5. […]
2.5.1. Подолання наслідків аварії на Чорнобильській АЕС – екологічної катастрофи техногенного характеру, що значною мірою вплинула та продовжує впливати на здоров`я осіб, яких Законом № 796 віднесено до категорії 1, включає в себе гідний соціальний захист цих осіб (як відшкодування за втрачене здоров`я) та є обов`язком держави, що випливає також із міжнародних актів.
[…]
Конституційний Суд України виходить із того, що Заявники, окрім того, що є особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать до окремої, соціально найуразливішої групи осіб, а саме осіб з інвалідністю.
[…]
Конституційний Суд України наголошує, що відповідно до ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку на державу покладено позитивний обов`язок забезпечити особам з інвалідністю з числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посилений соціальний захист. Позитивний обов`язок держави у цьому разі, по суті, вимагає від неї вжити заходів підтримчої дії (affirmative action) з огляду на те, що йдеться про обов`язок захисту державою однієї з найуразливіших верств населення, яка того потребує.
Виокремлення законодавцем з категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, осіб, які потребують особливого ставлення держави – осіб з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, - та запровадження саме для цієї категорії осіб державної пенсії й установлення на рівні закону її мінімальних розмірів слід розглядати як прояв з боку держави заходів підтримчої дії для цих осіб.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України вважає, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС – катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища. Тому соціальні гарантії, зокрема й мінімальний рівень соціального захисту для цієї категорії осіб, має встановлювати законодавець. Кабінету Міністрів України як державному органу, уповноваженому розробляти проєкт закону про Державний бюджет України та забезпечувати виконання затвердженого законодавцем відповідного закону, належить визначати умови та порядок призначення встановлених законом мінімальних розмірів державної пенсії для зазначеної категорії осіб.
2.6. На підставі викладеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що ч. 3 ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи суперечить ст. ст. 3, 8, 16, 22, 50 Конституції України.
3. […]
Конституційний Суд України виходить із того, що протягом майже 24-х років – з часу введення в дію 01 квітня 1991 року Закону № 796 й до набрання 01 січня 2015 року чинності Законом № 76 – особам, яких віднесено до категорії 1, мінімальні розміри державної пенсії було гарантовано державою на рівні закону. Отже, Заявники могли розраховувати на розумну стабільність законодавства, а також у них були правомірні очікування, що гарантоване їм право на певний рівень соціального забезпечення буде реалізовано. Дослідивши матеріали справи та законодавство України у сфері соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Конституційний Суд України дійшов висновку, що держава в особі Кабінету Міністрів України зменшила гарантовані мінімальні розміри державної пенсії, що їх було передбачено ст. 54 Закону № 796 до внесення змін Законом № 76. Наслідком ужитих державою заходів стало позбавлення Заявників майна в розумінні того, як його витлумачив Європейський суд із прав людини.
[…]”.
29 червня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1584-ІХ “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі – Закон № 1584), який набрав чинності з 01 січня 2022 року, крім п. 2 розділу І цього Закону та п. 2 розділу ІІ цього Закону, які набрали чинності з 01 липня 2021 року.
На підставі п. 2 розділу І Закону № 1584 у ст. 54 Закону № 796
частина третя викладена в такій редакції:
“В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності – 6000 гривень;
для II групи інвалідності – 4800 гривень;
для III групи інвалідності – 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю – 3700 гривень";
доповнена частинами четвертою і п`ятою такого змісту:
“Розміри пенсії, передбачені ч. 3 цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абз. абз. 2 і 3 ч. 2 ст. 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України”.
Згідно з абз. 1 п. 11 Порядку № 1210 (в редакції Постанови КМУ № 916 від 01 вересня 2021 року, яка є чинною до теперішнього часу), розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені ч. 3 ст. 54 Закону № 796.
03 квітня 2024 року Конституційний Суд України (Перший сенат) прийняв рішення № 4-р(І)/2024 у справі № 3-18/2023(39/23, 95/23) за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу І Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” від 29 червня 2021 року№ 1584-ІХ, частини третьої статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі – Рішення КСУ № 4-р(І)/2024).
Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 4-р(І)/2024 визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 зі змінами.
П. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 4-р(І)/2024 установлено, що ч. 3 ст. 54 Закону № 796 зі змінами, визнана неконституційною, утрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
В Рішенні КСУ № 4-р(І)/2024 Конституційний Суд України, серед іншого, навів такі висновки:
“[…]
2. Вирішуючи порушене в конституційних скаргах питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч. 3 ст. 54 Закону № 796, Конституційний Суд України виходить із такого.
2.1. Україна за Основним Законом України є соціальною державою (ст. 1); людину, її життя і здоров`я в Україні визнано найвищою цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3); “в Україні визнається і діє принцип верховенства права” (ч. 1 ст. 8); забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави (ст. 16); “конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод” (ч. ч. 2, 3 ст. 22); громадяни мають право на соціальний захист (ч. 1 ст. 46); кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч. 1 ст. 50).
2.2. Конституційний Суд України, розглядаючи питання щодо захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначав, що:
- громадяни України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, потребують додаткових гарантій соціального захисту [рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, від 7 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021];
- обмеження чи скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є недопустимим (рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018);
- держава зобов`язана обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи [рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021].
3. Конституційний Суд України наголошує, що за ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (перше речення абз. 14 п. 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).
Виходячи зі змісту ст. 16 Основного Закону України Конституційний Суд України в Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 зазначив, що “обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (абз. 1 п. 3 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України звертає увагу, що структурне розміщення наведеної норми у розділі І “Загальні засади” Основного Закону України “вказує на засадничий характер цього обов`язку та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків” (абз. 1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018).
Закріплення в Конституції України обов`язку держави “захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, а відтак – обумовлює посилений їх соціальний захист” [абз. 11 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021].
За ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Конституційний Суд України доходить висновку, що для громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на конституційному рівні встановлено особливі гарантії їх соціального захисту та відшкодування завданої шкоди їхньому життю та здоров`ю. Конституційно-правовий статус зазначеної категорії громадян обумовлено специфічним характером наслідків Чорнобильської катастрофи, подолання яких вимагає неухильного виконання державою свого обов`язку з відшкодування шкоди за завдані фізичні, моральні та матеріальні втрати особам, яким призначено пенсію за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
4. За юридичними позиціями Конституційного Суду України зміст права на соціальний захист визначають як Конституція України, так і закони України.
Ч. 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що ,”громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом”.
Водночас, “інші складові права на соціальний захист, не конкретизовані в ч. 1 ст. 46 Основного Закону України або в інших його статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, тому вона може змінити, скасувати або поновити їх при формуванні соціальної політики держави за умови дотримання конституційних норм та принципів” (абз. 4 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 листопада 2018 року № 9-р/2018).
Конституційний Суд України зауважує, що ,”гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй” (абз. 6 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 04 червня 2019 року № 2-р/2019).
[…]
4.2. […]
Конституційний Суд України в Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 ч. 3 ст. 54 Закону № 796 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визнав такою, що не відповідає Конституції України (п. 1 резолютивної частини).
У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що “держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту” (абз. абз. 21, 22 пп. 2.4 п. 2 мотивувальної частини).
Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, установлене ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76, щодо визначення мінімальних розмірів пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та вказаним рішенням (абз. 1 п. 3 резолютивної частини).
4.3. З огляду на зміст та обсяг конституційних повноважень Верховної Ради України щодо законодавчого врегулювання пенсійного забезпечення Конституційний Суд України вважає, що “законодавець має певний простір обдумування (the margin of appreciation) як стосовно визначення змісту й окремих складників юридичного механізму регулювання пенсійного забезпечення, так і щодо ухвалення законів, якими він змінює такий механізм. Тобто Верховна Рада України в законах може визначити та надалі змінювати основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України)” (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022).
Конституційний Суд України неодноразово вказував, що визначені на конституційному рівні гарантії соціального захисту осіб, які втратили здоров`я внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть мати певні відмінності у випадку їх законодавчого регулювання, “однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості” [абз. 18 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019].
Із наведеного випливає, що Верховна Рада України, змінюючи юридичний механізм регулювання мінімальних розмірів державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, діяла відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Конституції України.
Послідовно дотримуючись своєї юридичної позиції, Конституційний Суд України наголошує, що “скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України” (абз. 5 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018).
Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України доходить висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями.
4.4. Конституційний Суд України наголошує, що “Верховна Рада України, формуючи соціальну політику держави, повинна гарантувати ефективну реалізацію права на повагу до людської гідності, зокрема, шляхом забезпечення пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги для осіб, які потребують соціального захисту” (третє речення абз. 4 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 07 листопада 2018 року № 9-р/2018).
Послідовно розвиваючи концепцію людської гідності як складника сутнісного змісту прав і свобод людини, джерела їх формування та критерію допустимості обмеження, Конституційний Суд України зауважує, що “соціальна держава відповідальна за захист людської гідності, забезпечення достатнього і гідного рівня життя людини та задля цього зобов`язана створювати належні та дієві національні юридичні механізми реалізації конституційних прав на соціальний захист” [перше речення абз. 6 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 22 березня 2023 року № 3-р(II)/2023].
4.5. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України “при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод”.
Конституційний Суд України зауважує, що “положення ч. 3 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності” (абз. 10 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).
З огляду на особливий конституційно-правовий статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, “Верховна Рада України, ухвалюючи закони, має гарантувати належний захист та реалізацію прав і свобод людини, що є однією з умов забезпечення людської гідності як природної цінності” [п`яте речення абз. 2 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021].
Конституційний Суд України за результатом посутнього аналізу ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України, Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 констатує, що Верховна Рада України Законом № 1584 повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у ч. 3 ст. 54 Закону № 796 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
Тому, “повторно запровадивши правове регулювання з тим самим недоліком, Верховна Рада України порушила вимогу ч. 2 ст. 8 Основного Закону України, за якою закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй” (абз. 4 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2018 року № 13-р/2018).
Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ч. 3 ст. 54 Закону № 796 вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 8, ст. 16, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 50 Конституції України.
5. Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України та ст. 91 Закону України “Про Конституційний Суд України” закони, інші акти або їх окремі приписи, що визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Установивши, що ч. 3 ст. 54 Закону № 796 суперечить Конституції України, та зважаючи на складну фінансово-економічну ситуацію, спричинену умовами воєнного стану, посяганням на територіальну цілісність та державний суверенітет України, ураховуючи першочергову потребу забезпечення національної безпеки України для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства й уникнення надмірного навантаження на державний бюджет України, Конституційний Суд України вважає за потрібне відтермінувати втрату чинності ч. 3 ст. 54 Закону № 796.
[…]”.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 240/1121/24 навів такі висновки щодо правових наслідків ухвалення Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 про визнання такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи:
“[…]
37. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
38. Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
39. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
40. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС).
41. Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист […].
42. Ч. 4 ст. 7 КАС визначає, що в разі, якщо суд доходить висновку про суперечність закону чи іншого правового акта Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а натомість застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
43. Правовідносини щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення врегульовані Законом № 796.
44. За змістом ст. 1 Закону № 796 цей нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
45. Пенсійне забезпечення осіб, які віднесені до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано положеннями ст. 54 Закону № 796, яка неодноразово зазнавала змін.
46. Так, відповідно до ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” (№ 1788).
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
47. 28 грудня 2014 року прийнято Закон № 76, яким ст. 54 Закону № 796 викладено у такій редакції:
“Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986- 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань”.
48. Конституційний Суд України в Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 не відповідають Конституції України (є неконституційними) та встановив, що громадяни України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ч. 3 ст. 54 цього Закону в редакції Закону № 76. З метою реального поновлення у правах громадян України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, Конституційний Суд України вважав, що держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76.
49. Ч. ч. 1 та 2 ст. 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
50. Аналогічні за змістом положення містяться в ч. 1 ст. 91 Закону № 2136.
51. Порядок виконання рішень та висновків Конституційного Суду України регламентовано положеннями ст. 97 Закону № 2136, відповідно до ч. 1 якої Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
52. Керуючись зазначеними нормами Закону № 2136, Конституційний Суд України Рішенням від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 встановив строк втрати чинності нормою закону, що визнана неконституційною, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто із 07 липня 2021 року.
53. На виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Верховною Радою України прийнятий Закон № 1584, яким внесено зміни до Закону № 796, в тому числі в частині визначення розміру пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
54. Так, за змістом ч. 3 ст. 54 Закону № 796 (в редакції Закону № 1584) розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності – 6000 гривень;
для II групи інвалідності – 4800 гривень;
для III групи інвалідності – 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю – 3700 гривень.
55. Таким чином, ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 1584 визначені розміри пенсій, які є нижчими, аніж ті, що були встановлені зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, у зв`язку з чим судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважає за необхідне зазначити таке.
56. Ч. 3 ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
57. Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
58. Зазначені положення Основного Закону України зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення.
59. Держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
60. Ст. 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
61. За змістом ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
62. У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України зауважив, що “скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України” (абз. 5 п. 4 мотивувальної частини).
63. Ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96 законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію положень ст. 16 Конституції України установив у Законі № 796 саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
64. Покладення Конституцією України на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, що зумовлює їх посилений соціальний захист.
65. У Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР та п. п. 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні ч. 4 зазначеної статті у редакції Закону № 230/96-ВР та зазначив, що приписи ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
66. У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав на те, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
67. Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку № 1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
68. Також у зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
69. Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Ч. 3 ст. 54 Закону № 796 вкотре порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 8, ст. 16, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 50 Конституції України.
70. У цьому Рішенні Конституційний Суд України за результатом аналізу ст. ст. 3, 16, 50 Конституції України, свого Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 констатував, що Верховна Рада України Законом № 1584 повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у ч. 3 ст. 54 Закону № 796 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано положеннями зазначеного закону в редакції Закону № 230/96-ВР.
71. Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду, судова палата зазначає, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (щодо внесення відповідних змін до Закону № 796-ХІІ в частині надання повноважень уряду визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені ст. 54 Закону № 796 (в редакції Закону № 1584) нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
72. Врахувавши зазначене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку, що прийняттям Закону № 1584 не досягаються всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
73. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
74. Як уже було зазначено, у п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 Закону № 796 у редакції Закон № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
75. Окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, застосуванню підлягатиме ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
76. Враховуючи, що внесеними Законом № 1584 змінами до ст. 54 Закону № 796 встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, судова палата констатує, що законодавець вчергове порушив право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим до спірних правовідносин у цій справі слід застосувати норми Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
77. За таких обставин, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 12 травня 2024 року у справі № 400/12117/21, від 10 вересня 2024 року у справі № 240/34675/23, від 11 вересня 2024 року у справах № 240/590/24, № 240/739/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, від 02 жовтня 2024 року у справах від № 400/5534/23, № 240/955/24, № 240/1092/24, № 240/1067/24, № 240/34883/23.
[…]”.
Суд встановив, що позивач є особою з інвалідністю другої групи внаслідок виконання обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796.
Позивачеві призначена пенсія по інвалідності (у розмірі відшкодування фактичних збитків) на підставі ст. 54 Закону № 796.
Спірні правовідносини виникли щодо наявності правових підстав для пенсії позивача, виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком, тобто із застосуванням норм ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 230/96-ВР.
З огляду на встановлені фактичні правові обставини та правове регулювання спірних правовідносин з урахуванням висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 240/1121/24;
беручи до уваги Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021, яким визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи; Верховній Раді України наданий тримісячний строк з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення для приведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, а також установлено, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону№ 23/96-ВР;
беручи до уваги Рішення КСУ № 4-р(ІІ)/2024, яким констатовано, що Верховна Рада України Законом № 1584 повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у ч. 3 ст. 54 Закону № 796 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, та визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796 зі змінами;
а також виходячи з приписів ч. ч. 1, 3, 4 ст. 7 та ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку про те, що:
- у спірних правовідносинах належить застосовувати норму ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР, відповідно до якої “в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: […] по ІІ групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком; […]”;
- дії ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали у відмові ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особі з інвалідністю другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в перерахунку пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст. 54 Закону № 796, із застосуванням норм ч. 4 ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 230/96-ВР в розмірі – не нижче восьми мінімальних пенсій за віком.
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на соціальний захист є покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку здійснити ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особі з інвалідністю другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст. 54 Закону № 796, з урахуванням всіх підвищень і доплат, передбачених законодавством, із застосуванням норм ч. 4 ст. 54 Закону № 796 в редакції Закону № 230/96-ВР в розмірі – не нижче восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно з урахуванням раніше виплачених сум, з 22 серпня 2025 року.
З мотивів, що наведені вище, суд відхиляє заперечення відповідача, які зводяться до відсутності правових підстав для перерахунку пенсії.
Також суд відзначає, що наявними у справі письмовими доказами, а саме заявою від 22 серпня 2025 року та листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 вересня 2025 року № 34693-34179/К-02/8-0500/25, спростовується твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не звертався до органів Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
При цьому, покладаючи на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язок здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії з 22 серпня 2025 року, суд виходить з дати звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу з заявою про такий перерахунок.
Суд враховує, що ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96 законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію положень ст. 16 Конституції України, установив саме м і н і м а л ь н і розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
Нормою ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР визначено, що “в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути н и ж ч и м и: […] по ІІ групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком; […]”;
Отже, ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР не визначений певний розмір пенсії осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, а установлено, що пенсія не може бути нижчою певного (мінімального) розміру. В той же час пенсія осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, може бути вищою за мінімальний розмір, гарантований ч. 4 ст. 54 Закону № 796 у редакції Закону № 230/96-ВР.
Відтак, для повного захисту порушеного права позивача суд покладає на пенсійний орган обов`язок здійснити перерахунок пенсії “в розмірі – не нижче восьми мінімальних пенсій за віком”, а не “в розмірі – восьми мінімальних пенсій за віком”, (як про це просить позивач).
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.
Щодо строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Про порушення своїх прав внаслідок відмови в перерахунку пенсії за заявою від 22 серпня 2025 року позивач повинен був дізнатися, отримавши лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 вересня 2025 року № 34693-34179/К-02/8-0500/25.
До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 12 вересня 2025 року, про що свідчить дата формування і підписання позовної заяви в підсистемі ЄСІТС “Електронний суд”, тобто з додержанням шестимісячного строку, визначеного абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 200/7058/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 200/7058/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв