Провадження № 2-а/742/31/26 
Єдиний унікальний № 620/4366/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючої - судді Короткої А.О., за участю секретаря судового засідання – Бурмаки Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №194 від 27.02.2026.
Позов мотивований тим, що 27.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову №R382682 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 17000,00 гривень. 15.03.2026 ОСОБА_1 сплатив штраф.
Проте, згодом позивач дізнався що 27.02.2026 тим же органом стосовно нього було винесено ще одну постанову №194 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Таким чином, постановою №194 від 27.02.2026 ОСОБА_1 було повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за те ж саме порушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою №R382682 від 27.02.2026, штраф за якою він добровільно сплатив.
Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав та просив провести розгляд справи без його участі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання теж не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Частино 4 ст.229 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до п.2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 12.02.2025, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №R382682 від 27.02.2026 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 грн, оскільки ОСОБА_1 не пройшов ВЛК. Відповідно до змісту цієї постанови у разі сплати 50 % штрафу протягом 10 днів з моменту набрання нею законної сили, постанова вважається виконаною (а.п.4-5).
Відповідно до копії квитанції №819921 від 15.03.2026 ОСОБА_1 сплатив штраф, визначений постановою №R382682 від 27.02.2026, у розмірі 8500,00 грн (а.п.6).
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №194 у справі про адміністративне правопорушення від того ж 27.02.2026 ОСОБА_1 знов було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки він не пройшов ВЛК, і накладено стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 грн (а.п.7).
На підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №194 від 27.02.2026 було відкрито виконавче провадження №80756341 від 14.04.2026 (а.п.8).
Так, з постанов ІНФОРМАЦІЯ_1 №R382682 від 27.02.2026 та №194 від 27.02.2026 вбачається, що на обома цими постановами ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 грн, оскільки ОСОБА_1 своєчасно не пройшов військово-лікарську комісію.
Відтак, зауваження ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за одне і теж саме правопорушення двічі є слушним.
Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (ч.1 ст.61 Конституції України).
За висновком ЄСПЛ, адміністративне правопорушення підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні ст.4 Протоколу № 7 Конвенції.
Рішенням Європейського суду з прав людини констатовано порушення у справі «Чернов проти України». Зазначено про порушення ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод у зв`язку з тим, що заявника двічі було притягнуто до суду та покарано за одне й те саме правопорушення. Суд встановив, що адміністративне правопорушення «дрібне хуліганство», передбачене ст. 173 КУпАП, підпадало під визначення «кримінальної процедури» у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 («Ігор Тарасов проти України» від 16 червня 2016 року); факти, які двічі призвели до притягнення заявника до відповідальності, були нерозривно пов`язані між собою, а оцінка національних судів у кримінальному провадженні, по суті, стосувалася тих самих фактів (адміністративне і кримінальне провадження стосувалося поведінки заявника в одну й ту ж дату, в один і той же проміжок часу, в одному і тому ж місці, і в обох провадженнях його поведінка описувалась як порушення громадського порядку та спокою), які були розглянуті у справі про адміністративне правопорушення; якби факти адміністративної та кримінальної справ були абсолютно різними, прокурор не мав би подавати протест, щоб скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, а судді, яка ухвалила цю постанову, не довелося б заявляти самовідвід від розгляду кримінальної справи заявника; судове рішення у адміністративному провадженні, яким заявника визнано винним, було остаточним і до порушення кримінальної справи заявник відбув накладене стягнення у вигляді адміністративного арешту;
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги обов`язок відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо доказування правомірності свого рішення, принцип закріплений в Конституції України про необхідність доведення вини особи належними доказами, а не припущеннями та принципу, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір судових витрат у вигляді судового збору у даній категорії справи складає 665,60 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, однак ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у надмірному розмірі 1331,20 грн, тому 665,60 грн на підставі п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» можуть бути повернуті ОСОБА_1 ухвалою суду за його клопотанням. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 210-1 КУпАП, 73-77, 90, 205, 241-246, 251, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №194 від 27 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 11.06.2026.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Анна КОРОТКА