П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8324/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання зарахувати спірний період роботи до пільгового стажу та призначити відповідну пенсію.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №025650010869 від 24.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.04.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №025650010869 від 24.02.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 17.02.2025 року, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
17.02.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення №025650010869 від 24.02.2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, не зараховано період роботи згідно довідки №15 від 13.12.2024 року, оскільки відсутній кутовий штамп підприємства та не зазначено назву підприємства, а якому особа працювала.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. В даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 25.06.189 року позивач у період з 30.12.2017 по 10.04.2020, з 05.02.2022 по 27.12.2022, з 19.05.2023 по 16.08.2023 та з 22.12.2023 по дайни час працює трактористом у товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».
За таких обставин суд дійшов висновку, що відмова позивачу в призначені пенсії на пільгових умовах є передчасною, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №025650010896 від 24.02.2025 року не обґрунтоване, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання його протиправним та як наслідок скасування.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що дії Головного управління є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та Законах України, а відтак позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).
Згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правом пільгового пенсійного забезпечення користуються трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Пунктом "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII) визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 7.
До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва.
Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення.
Враховуючи вищезазначене, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.
Як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачу не зараховано період роботи згідно довідки №15 від 13.12.2024 року, оскільки відсутній кутовий штамп підприємства та не зазначено назву підприємства, а якому особа працювала. Також вказано, що відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи трактористом-машиністом безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 25.06.1989 року позивач у періоди з 30.12.2017 по 10.04.2020, з 05.02.2022 по 27.12.2022, з 19.05.2023 по 16.08.2023 та з 22.12.2023 по теперішній час працював трактористом у товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».
Колегією суддів встановлено, що зазначені записи виконані належним чином, не містять виправлень, підчищень, закреслень чи інших дефектів оформлення, які могли б ставити під сумнів достовірність відомостей про трудову діяльність позивача.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому пункт 20 Порядку №637 передбачає необхідність подання уточнюючих довідок лише у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право особи на пенсію на пільгових умовах, або коли відповідні записи відсутні взагалі.
Таким чином, сама по собі наявність належним чином оформленої трудової книжки із записами про роботу особи трактористом-машиністом у сільськогосподарському підприємстві виключає можливість ігнорування таких записів органом Пенсійного фонду виключно з формальних підстав.
Крім того, матеріали справи містять довідку ТОВ «Поділля Агропродукт» №15 від 13.12.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 у вищезазначені періоди працював трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва та був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві або протягом календарного року у тваринництві.
У довідці також зазначено, що відповідні періоди підлягають зарахуванню до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, а також наведено документи, на підставі яких її видано.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, довідка містить відбиток печатки підприємства із зазначенням його найменування та коду ЄДРПОУ, а також підписи керівника, головного економіста та начальника відділу кадрів.
За таких обставин твердження відповідача про відсутність у довідці відомостей щодо підприємства або неможливість її використання як доказу спростовуються її безпосереднім змістом та наявними у справі матеріалами.
Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ТОВ «Поділля Агропродукт» у зазначені періоди виплачувало позивачу заробітну плату та сплачувало за нього страхові внески, що додатково підтверджує реальність трудових відносин та виконання ним роботи за відповідною професією.
Посилання апелянта на відсутність первинних документів щодо виконання робіт протягом повного польового періоду колегія суддів оцінює критично.
Покладаючи в основу оскаржуваного рішення формальні недоліки довідки, відповідач фактично не здійснив належної перевірки поданих позивачем документів у їх сукупності та не надав оцінки відомостям трудової книжки, даним персоніфікованого обліку та змісту самої довідки підприємства.
Більше того, як убачається з положень пункту 4.2 Порядку №22-1 та статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», орган Пенсійного фонду наділений правом перевіряти обґрунтованість виданих документів, витребовувати додаткові документи та здійснювати відповідні перевірки, якщо виникають сумніви щодо достовірності поданих відомостей.
Водночас відповідачем не надано доказів здійснення будь-яких заходів щодо перевірки відомостей, викладених у довідці ТОВ «Поділля Агропродукт», або спростування інформації, яка в ній міститься.
Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не спростовують встановлених судом обставин та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.
Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.
У даному випадку суд першої інстанції не підміняв собою суб`єкта владних повноважень та не вирішував питання про призначення пенсії замість пенсійного органу.
Суд лише перевірив відповідність оскаржуваного рішення критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, встановив його невідповідність вимогам законодавства та, як наслідок, скасував його, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правової оцінки суду.
Такий спосіб захисту повністю узгоджується з положеннями статті 245 КАС України та не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №025650010869 від 24.02.2025 року прийняте без належної оцінки усіх поданих позивачем документів, є передчасним та необґрунтованим, а тому правомірно визнане протиправним і скасоване судом першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків не спростовують.
При цьому колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 308 КАС України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.