ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду Короля В. В. та Мазура М. В.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 червня 2026 року у справі № 990/150/26 (провадження № 11-223заі26) за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2026 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до ВРП, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВРП та зобов`язати ВРП розглянути дисциплінарні скарги в межах об`єднаного провадження № НОМЕР_1 (справа 
№ К-1939/0/7-23 від 29 листопада 2023 року).
2.На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29 травня 2023 року, 10 липня 2023 року, 12 вересня 2024 року, 24 липня 2025 року подав до ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_2 . У подальшому ці скарги були об`єднані в одне провадження № НОМЕР_1, справа № К-1939/0/7-23. Однак наведені скарги і досі не розглянуті ВРП, хоча з моменту подання першої з них минуло майже три роки.
3. При цьому позивач вказував, що оскільки дисциплінарні скарги не розглянуті у визначені законом строки, мотивованого рішення за результатами їх розгляду не прийнято, така бездіяльність Ради, на його переконання є протиправною та порушує його право на ефективний розгляд скарги у розумний строк відповідно до приписів частини першої статті 43 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). При цьому неодноразові звернення до відповідача результату не дали, а надані однотипні відповіді на звернення мають формальний характер та свідчать про затягування розгляду скарг.
4.Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05 травня 2026 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. 
5. Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції керувався приписами пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) [позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства]. При цьому суд не роз`яснював позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи, оскільки спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду взагалі.
6. Свій висновок суд першої інстанції вмотивовав тим, що обставини здійснення дисциплінарного провадження (його тривалість, підстави відкриття дисциплінарної справи, відмова у відкритті дисциплінарної справи тощо) не впливають і не змінюють обсяг прав, обов`язків чи інтересів особи, яка звернулася до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді. Право на звернення особи з дисциплінарною скаргою спрямоване на ініціювання відповідної процедури, однак не трансформується у суб`єктивне право скаржника контролювати перебіг дисциплінарного провадження чи впливати на зміст і строки ухвалення рішень дисциплінарним органом. Враховуючи викладене, суд виснував, що дії, бездіяльність чи рішення ВРП у дисциплінарному провадженні щодо судді не можуть мати безпосереднього впливу на інтереси скаржника, не породжують, не змінюють і не припиняють прав чи обов`язків позивача як особи, яка подала дисциплінарну скаргу.
7. Касаційний адміністративний суд також врахував те, що приписи Закону 
№ 1798-VIII не передбачають здійснення адміністративним судом контролю на стадії попередньої перевірки дисциплінарної скарги та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи. Рішення Дисциплінарної палати ВРП про відкриття дисциплінарної справи також не підлягає оскарженню скаржником до самої ВРП як компетентного органу. 
8. Суд виснував, що відсутність у позивача суб`єктивних прав, обов`язків чи охоронюваних законом інтересів, які б були зумовлені або порушені оскаржуваними діями, бездіяльністю чи рішенням ВРП у межах дисциплінарного провадження щодо судді, виключає виникнення у нього права на судовий захист у розумінні статей 2, 5 КАС України.
9. Не погодившись із рішеннямсуду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
10. Апеляційна скарга позивача обґрунтована незгодою з мотивами оскаржуваної ухвали Касаційного адміністративного суду, оскільки він оскаржив саме тривалу бездіяльність ВРП щодо нерозгляду його дисциплінарних скарг у встановлені законом строки, а не дискреційне рішення ВРП про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи. Відповідно предметом спору було дотримання Радою вимог закону щодо належного та своєчасного здійснення останньою владних управлінських функцій. Після спливу визначеного законом строку у ВРП виник обов`язок ухвалити відповідне процесуальне рішення. Скаржник переконаний, що ігнорування звернення або його фактичний нерозгляд протягом майже трьох років очевидно впливає на його законні інтереси та породжує право на судовий захист у межах адміністративного судочинства.
11. При цьому позивач вказував на позбавлення його Касаційним адміністративним судом права на доступ до правосуддя щодо оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб всупереч гарантіям, визначеним статтею 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Посилається на висновки, викладені Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), щодо забезпечення права особи на доступ до суду.
12. Крім того позивач зазначав, що суд першої інстанції застосував нерелевантну практику Великої Палати Верховного Суду до спірних у цій справі правовідносин. Наведені Касаційним адміністративним судом висновки стосуються оскарження рішень ВРП у разі незгоди з результатами дисциплінарного провадження за наслідком розгляду питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Натомість у цій справі предметом спору є бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає у нерозгляді скарг у встановлені законом строки.
13. А тому вважає необґрунтованими у розумінні статей 22, 266 КАС України висновки суду першої інстанції про відсутність предмета адміністративного спору. 

Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду 
14. Постановою від 18 червня 2026 року Велика Палата Верховного Суду залишила апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2026 року у справі № 990/150/26 - без змін.
15.  ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду з позовом, в якому стверджував, що його права та інтереси порушені через неналежне здійснення дисциплінарного провадження ВРП, оскільки впродовж 2023-2025 років він подавав низку скарг на дії судді Яворівського районного суду Львівської області Колтуна Ю. М., але станом на 01 травня 2026 року (дата подання позову до суду) означені дисциплінарні скарги не розглянуті.
16. ВодночасВелика Палата Верховного Суду, здійснюючи аналіз норм частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII та частини одинадцятої статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», зазначила, що початок дисциплінарного провадження щодо судді слід ототожнювати не з датою відкриття дисциплінарної справи, а з датою отримання ВРП дисциплінарної скарги, і що власне тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може вплинути на перебіг строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді.
17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за прямою вказівкою Закону № 1798-VIII ухвалені в межах дисциплінарного провадження рішення про повернення дисциплінарної скарги (частина четверта статті 44), про відмову у відкритті дисциплінарної справи (частина друга статті 45), про відкриття дисциплінарної справи (частина друга статті 46) не підлягають оскарженню.
18. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 51 Закону № 1798-VIII скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП лише за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
19. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу й на те, що за змістом цих норм законодавець закріпив гарантії реалізації права будь-якої особи на звернення до ВРП із дисциплінарною скаргою щодо судді, проте акцентував, що право на звернення не можна ототожнювати із правом / інтересом скаржника щодо здійснення дисциплінарним органом певних дій, відкриття дисциплінарної справи чи притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, відтак і не зумовлює права скаржника впливати на перебіг дисциплінарного провадження шляхом судового оскарження дій, бездіяльності чи рішень ВРП.
20.А тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення у сукупності наведених норм засвідчує, що обставини здійснення дисциплінарного провадження (його тривалість, підстави відкриття дисциплінарної справи, відмова у відкритті дисциплінарної справи, тощо) не впливають і не змінюють обсягу прав, обов`язків чи інтересів особи, яка звернулася до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді.
21. При цьому Велика Палата Верховного Суду констатувала, щосама по собі фактична тривалість здійснення ВРП дисциплінарного провадження щодо судді не порушує прав та інтересів осіб, які звернулися з відповідною дисциплінарною скаргою, і не може вплинути на такі права та інтереси.
22.Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки дії, бездіяльність чи рішення ВРП у дисциплінарному провадженні щодо судді не можуть мати безпосереднього впливу на його інтереси, не породжують, не змінюють і не припиняють прав чи обов`язків позивача як особи, яка подала дисциплінарну скаргу.
23. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що умови і порядок оскарження актів ВРП та її дисциплінарних палат у питаннях, які вирішуються під час дисциплінарного провадження щодо судді, зокрема в аспекті відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарної справи, чітко регламентовані у Законі № 1798-VIІІ, який не передбачає судового контролю адміністративного суду на етапі попередньої перевірки дисциплінарної скарги й ухвалення рішення щодо відкриття дисциплінарної справи. Рішення Дисциплінарної палати ВРП щодо відкриття дисциплінарної справи теж не підлягає (з боку скаржника) оскарженню до компетентного органу (ВРП), тож якщо не підлягає оскарженню рішення дисциплінарного органу ВРП, то немає причин поширювати адміністративний судовий контроль на його перегляд.
24.Крім того, Велика Палата Верховного Судузазначила, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі через те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 

Підстави і мотиви для викладення окремої думки
25. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. 
26. Суд першої інстанції та більшість суддів Великої Палати Верховного Суду дійшли висновку про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.
27. З цим висновком суду першої інстанції та більшості суддів Великої Палати Верховного Суду погодитися не можемо, виходячи з наступного.
28. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
29.Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
30. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).
31. За пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
32. Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
33. Водночас частиною другою статті 19 КАС України встановлено застереження у вигляді того, що у порядку адміністративного судочинства не можуть бути розглянуті спори щодо визнання протиправними та скасування нормативно-правових та індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень, розгляд яких віднесено до конституційної юрисдикції. 
34. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, у тому числі справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП. 
35. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, ВРП визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов ВРУ, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, ВРП (пункт 2 частини першої цієї статті).
36.Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративної справи може, зокрема, визнати дії чи бездіяльність ВРП  протиправними, зобов`язати ВРП вчинити певні дії.
37. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення особи до суду за захистом порушеного права, у тому числі з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності ВРП, яка виразилась у неналежному забезпеченні здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження за скаргою, поданою щодо дисциплінарного проступку судді.
38. За змістомЗакону № 1798-VIII не підлягають оскарженнюлише рішення, ухвалені в межах дисциплінарного провадження під час здійснення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, про повернення дисциплінарної скарги (частина четверта статті 44), про відмову у відкритті дисциплінарної справи (частина друга статті 45), про відкриття дисциплінарної справи (частина друга статті 46).
39.Водночас приписами абзацу другого частини першої статті 51 Закону № 1798-VIII передбачено право скаржника оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
40. Зміст наведених правових норм дає можливість дійти висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити саме рішень ВРП, які прийняті під час здійснення попередньої перевірки дисциплінарної скарги.
41. Разом з тим, жодних обмежень на реалізацію права особи на звернення до адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності ВРП протиправною приписи Закону № 1798-VIIIне встановлюють.
42.У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо нерозгляду протягом встановлених законом строків його дисциплінарних скарг об`єднаних в одне провадження № НОМЕР_1, справа № К-1939/0/7-23.
43.З огляду на норми статей 22 та 266 КАС України та зміст позовних вимог, вважаємо, що заявлені в позові ОСОБА_1 вимоги про визнання протиправною бездіяльності ВРП щодо нерозгляду протягом встановлених законом строків його дисциплінарних скарг в межах об`єднаного провадження № НОМЕР_1 (справа 
№ К-1939/0/7-23 від 29 листопада 2023 року) підлягають судовому розгляду, відтак цю справу належало розглядати за правилами адміністративного судочинства.
44. Аналогічний підхід неодноразово знаходив своє відображення і в практиці Великої Палати Верховного Суду у подібних справах (постанова від 07 травня 2020 року у справі 9901/36/19; постанова від 10 лютого 2022 року у справі 9901/369/21; постанова від 01 квітня 2021 року у справі 9901/183/20). 
45.Зважаючи на зазначене, вважаємо, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно було задовольнити, ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Судді В. В. Король
М. В. Мазур