Справа № 752/20459/25 
Провадження №: 2-о/752/456/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., при секретарі Осадчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області про встановлення факту розірвання шлюбу, 
В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою в якій просить суд встановити факт розірвання шлюбу 15 березня 1996 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 107 від 15 березня 1996 р.), прізвища після розірвання шлюбу чоловіка « ОСОБА_1 », дружини « ОСОБА_1 ».
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду заявниця посилається на те, що 17 вересня 1993 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 1971 від 17 вересня 1993 р.), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, копія якого додається.
15 березня 1996 року за заявою подружжя шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис N? 107 від 15 березня 1996 р.). Після розлучення дружині повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .
Однак ОСОБА_1 втратила свідоцтво про розірвання шлюбу.
З метою поновлення актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулася до Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області, який у відповідь надав Лист від 29.07.2025 р. № 1610/30.12-20 «Щодо надання інформації», копія якого додається до заяви.
У вказаному листі зазначено, що після проведення перевірки наявності актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про розірвання шлюбу не виявлено. Також вказано, що оскільки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні відомості щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутнє первинне свідоцтво про розірвання шлюбу чи його копія засвідчена нотаріально - поновлення актового запису про розірвання шлюбу може бути здійснене на підставі рішення суду.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року витребувано від Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02101, м. Київ, б-р Верховної Ради, буд. 8/20):
- копію актового запису №283 від 19 лютого 2019 року, який був вчинений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ;
- копії заяв подружжя про укладення шлюбу, які були підставою для вчинення актового запису №283 від 19 лютого 2019 року;
- іншу наявну інформацію та копії документів, які складалися у зв`язку з вчиненням актового запису №283 від 19 лютого 2019 року, щодо встановлення та підтвердження сімейного стану нареченої ОСОБА_1 , а також факту припинення (розірвання) попереднього шлюбу.
27 січня 2026 року на виконання вимог ухвали Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав до суду належним чином засвідчену копію актового запису про шлюб № 283 від 19.02.2019 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, просила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила заяву задовольнити.
Представник заінтересованої особи Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив проводити розгляд заяви без участі представника відділу.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши подану заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту розірвання шлюбу.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 1985 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 був укладений шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області (актовий запис № 3430), та який був розірваний 19 квітня 1988 року, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 245, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00052393291 від 15.07.2025 р.,.
03 жовтня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був укладений шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиці Донецької області (актовий запис № 2212), та був розірваний 18 січня 1993 року, про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області зроблено актовий запис № 26, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00054428281 від 28.10.2025 р.
17 вересня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 1971 від 17 вересня 1993 р.), після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00033271604 від 21.10.2021 року.
15 березня 1996 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 107 від 15 березня 1996 р.). Після розлучення дружині повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 . 
19 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у міст Києві (актовий запис № 283 від 19 лютого 2019 року), що свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 16 листопада 2021 року, та який був розірваний відповідно до Рішення Іульчинського районного суду Вінницької області від 05.09.2022 р. по справі № 148/729/22, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00054430560 від 28.10.2025 р..
Відповідно до актового запису про шлюб №283 від 19 лютого 2019 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вбачається що факт розірвання попереднього шлюбу підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 26 від 18.01.1993 року.
Відповідно до листа Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області від 29.07.2025 р. № 1610/30.12-20 вбачається, що після проведення перевірки наявності актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про розірвання шлюбу не виявлено, оскільки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні відомості щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутнє первинне свідоцтво про розірвання шлюбу чи його копія засвідчена нотаріально - поновлення актового запису про розірвання шлюбу може бути здійснене на підставі рішення суду.
Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення.
Відповідно до п. 3 розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Згідно ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить із того, що розірвання шлюбу є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Пунктом 10 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди можуть встановлювати факт розірвання шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням встановлених судом обставин та відповідно до норма чинного законодавства, суд дійшов висновку, що зазначений факт реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження дослідженими матеріалами справи в повному обсязі.
Встановлення факту розірвання шлюбу має для заявника юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення його прав.
З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість поновлення відповідного актового запису, виданого державним органом України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 223, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області про встановлення факту розірвання шлюбу - задовольнити.
Встановити факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 107 від 15 березня 1996 року), прізвище після розірвання шлюбу чоловіка « ОСОБА_1 », дружини « ОСОБА_1 ».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Митрофанова