ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року	справа № 380/12206/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Позивач просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог:
-визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 30.12.2024 про відмову в оформленні належності до громдянства України ОСОБА_1 ;
-визнати протиправним та скасувати висновок проведення службової перевірки від 21.11.2011, яким Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області обгрунтувало своє рішення про відмову в оформленні позивачу належноті до громадянства України як законною підставою для вилучення паспорта громадянина України та втрати громадянства України за відсутності події правопорушення та відповідного Указу Президента України;
-зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, як правонаступника ГУ ДМС у Львівській області оформити належність до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 3 Закону України “Про громадянство України” №2235-ІІІ в редакції від 05.08.2025;
-зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, як правонаступника ГУ ДМС у Львівській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України;
-зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, як правонаступника ГУ ДМС у Львівській області виключити з бази даних Єдиного демографічного реєстру та з відомчої інформаційної підсистеми ЄІАС УМП ДМС інформацію про недійсність паспорта громадянина України, виданого ОСОБА_1 Галицьким РВ ЛМУ у Львівській області від 09.07.1996 серії НОМЕР_1 як оформлений із порушеннями законодавства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він був документований паспортом громадянина України у 1996 році, який у подальшому було вилучено та знищено, що, на його думку, свідчить про незаконне позбавлення громадянства. 16.12.2024 звернувся до ГУ ДМС у Львівській області із заявою та підтверджуючими документами про оформлення його належності до громадянства України. Листом від 30.12.2024 в задоволенні такої відмовлено. Позивач вважає, що зазначене рішення є незаконним та прийняте з перевищенням повноважень, оскільки: відсутнє рішення Президента України про припинення громадянства позивача; вилучення паспорта громадянина України у 2011 році здійснено без належних правових підстав та поза встановленою процедурою; висновок службової перевірки не є нормативним чи індивідуальним актом, що створює юридичні наслідки, та не може бути підставою для втрати громадянства; відсутні передбачені законом підстави для втрати громадянства України, зокрема щодо порушення правил консульського обліку; орган ДМС діяв поза межами компетенції, оскільки питання припинення громадянства належить виключно до повноважень Президента України. 
Позивач також зазначає, що в офіційних державних реєстрах і в Офісі Президента України відсутні дані про припинення його громадянства.
Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 відмовлено у задоволені клопотання про закриття провадження у справі відмовлено.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року залучено Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України до участі у справі в якості другого відповідача.
Представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не підпадає під жодну з категорій, визначених ст. 3 Закону України “Про громадянство України”, оскільки на момент 24.08.1991 не проживав постійно в Україні та набув громадянство Канади. Відтак він не є особою, яка належить до громадянства України.
ОСОБА_1 звернувся із заявою про оформлення належності до громадянства (ст. 3 Закону), хоча для нього релевантною є процедура набуття громадянства за територіальним походженням (ст. 8 Закону). Це свідчить про помилкове розуміння правової природи спірних правовідносин. Позивач не подав обов`язкових документів, передбачених Порядком №215 (зокрема паспорта СРСР із відміткою “громадянин України” або відповідної довідки ДМС), що є підставою для повернення заяви без розгляду по суті.
Відповідач розглянув звернення позивача від 16.12.2024, надав письмову відповідь та роз`яснив порядок набуття громадянства. Отже, обов`язок щодо розгляду звернення виконано належним чином.
Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шипинці, Кіцманського району, Чернівецької області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.1982.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 09.07.1996.
На підставі вказаного паспортного документа, 01.04.1998 позивач отримав паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий органом 1302.
Згідно висновку службової перевірки факту оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , затвердженого начальником УГІРФО ГУМВС України у Львівській області від 21.11.2011, вирішено:
1. паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним, так як був виданий з порушенням положень частини 1 пункту 3 статті 2 Закону України “Про громадянство України” ( в редакції 1991 року), який підлягає вилученню та знищенню в установленому порядку;
2. паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 виданий 01.04.1998 терміном дії до 01.04.2008 органом 1302 вважати недійсним, який підлягає вилученню та знищенню в установленому порядку;
3. відповідно до положення статті 3 Закону України “Про правовий статус іноземців” анулювати реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , про що у будинковій книзі проставити відповідний штамп, внести зміни до картотеки адресно-довідкового відділу УГІРФО ГУМВС;
4. для проведення дій визначених у висновку про проведення службової перевірки по факту безпідставного оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 працівниками Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області для відповідного реагування надіслати до керівництва Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.
Висновок службової перевірки мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як громадянин Канади, по паспорту НОМЕР_4 виданого 07.05.2007 терміном дії до 07.05.2012, прибув на територію України до м. Львова, де йому відповідно до Закону України “Про міграцію” до 09.06.2009, а пізніше до 06.11.2009, 06.02.2010, 06.05.2010, 14.10.2010 було продовжено терміни перебування в Україні.
18.07.2011 за № 49/5-Р-1415 з ДДГІРФО МВС України на адресу УГІРФО ГУМВС України у Львівській області за зверненням ОСОБА_1 щодо оформлення йому вихід з громадянства України надійшло роз`яснення, в якому зазначено, що оскільки згідно із заявою він набув громадянство Канади в 1991 році (тобто до 20 травня 1997 року), підстав для внесення на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства подання про втрату ним громадянства немає. Одночасно рекомендовано надіслати відповідний запит до Департаменту консульської служби МЗС України.
Крім того, у висновку зазначено, що відповідь з МЗС України від 06.09.2011 за №71/ВГ/17-530-679-11 спростовує факт взяття на консульський облік в Генеральному консульстві України в Торонто за період 1993-1996 років.
04.01.2012 позивач отримав посвідку на постійне проживання (безтерміново) серії НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
16.12.2024 ОСОБА_1 подав письмову заяву на ім`я начальника Головного управління ДМС у Львівській області, вхідний №Р-1226/6/4601-24, до якої долучено заяву про оформлення належності до громадянства України на підставі пункту 3 частини першої статті 3 Закону України “Про громадянство України” та копії інших документів.
Листом Головного управління від 30.12.2024 №Р-1226/6/4601 24/4601.05/16355-24 ОСОБА_1 роз`яснено умови та порядок набуття громадянства України, надано інформацію з порушених у зверненні питань, а також наголошено, що прийом заяв про встановлення належності до громадянства України здійснюється засобами спеціального програмного забезпечення “Облік осіб, які набули або припинили громадянство України” Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами” ДМС. Заяву та долучені копії документів ОСОБА_1 повернуто. 
Вважаючи висновок та відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови та порядок належності, набуття, прийняття до громадянства України (різні процедури) регламентуються Законом України “Про громадянство України” від 18 січня 2001 року №2235-III (далі – Закон №2235-ІІІ) та Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 “Питання організації виконання Закону України “Про громадянство України”, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 2235-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Статтею 3 Закону № 2235-ІІІ визначено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України “Про громадянство України” (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис “громадянин України”, та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Набуття громадянства України за територіальним походженням врегульовано статтею 8 Закону №2235-ІІІ, відповідно до частини першої якої особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України “Про правонаступництво України”, або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Отже, набуття громадянства України у порядку, встановленому наведеною нормою, можливе у разі підтвердження особою факту народження чи постійного проживання її самої або визначених у Законі №2235-ІІІ членів сім`ї до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, а також подання нею заяви про набуття громадянства України. Іноземець, крім того, повинен подати зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Важливо відмітити, що факт народження або постійного проживання обов`язково мав мати місце до конкретної дати - до 24 серпня 1991 року.
Таким чином, встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону стосується осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, не були громадянами інших держав та постійно проживали за станом на 24.08.1991 на території України або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року. Зазначена норма зумовлена Законом України “Про правонаступництво України” та принципами Європейської конвенції про громадянство (Страсбург, 6 листопада 1997 року), одним з яких є уникнення безгромадянства.
Так, матеріалами справи встановлено, що Позивач в 1987 році отримав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Канади, та в 1992 році повернувся в Україну.
ОСОБА_1 , отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 09.07.1996.
Згідно висновку службової перевірки факту оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , затвердженого начальником УГІРФО ГУМВС України у Львівській області від 21.11.2011, вирішено: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним, так як був виданий з порушенням положень частини 1 пункту 3 статті 2 Закону України “Про громадянство України” ( в редакції 1991 року), який підлягає вилученню та знищенню в установленому порядку.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначає Закон України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” від 20.11.2012 №5492-VI (далі – Закон № 5492-VI).
Згідно ст.13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону №5492-VI).
Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну (ч. 1 ст. 22 Закону № 5492-VI).
Абзацом 2 ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI передбачено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог ст. 21 Закону № 5492-VI, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - порядок).
Пунктом 109 Порядку передбачено, що у разі коли рішення про оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року прийнято працівником з порушенням вимог законодавства, керівник структурного підрозділу відповідного територіального органу/ територіального підрозділу ДМС або його заступник проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, погоджується його безпосереднім керівником та керівником територіального органу ДМС або його заступником. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та в разі наявності підстав для визнання паспорта таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС. Висновки та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років.
Враховуючи наведену норму матеріального права, суд приходить до висновку, що керівником структурного підрозділу відповідного територіального органу/ територіального підрозділу ДМС або його заступником службова перевірка проводиться лише у разі встановлення факту оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства.
Проведення перевірочних дій з приводу законності оформлення паспорта громадянина України покладено на відповідний орган, а саме на той орган, що видавав паспортний документ.
Матеріалами справи підтверджується, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 був оформлений працівниками УГІРФО ГУМВС України у Львівській області, відтак, проведення службового розслідування відбулося за участю саме Львівського відділу.
Під час розгляду справи по суті суд враховує, що з 2011 року по час розгляду справи у суді, законодавство, що регулює питання оформлення і видачи паспорта громадянина України його пересилання, вилучення, визнання недійсним і знищення зазнало значних змін та затвердження нових нормативно-правових актів. 
Суд виходить із того, що висновок службової перевірки факту оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.11.2011 є актом індивідуальної дії, прийнятим уповноваженим органом у межах наданих йому повноважень та у встановленому порядку службового реагування.
Матеріали справи свідчать, що підставою для проведення перевірки стали відомості щодо можливих порушень під час оформлення паспортного документа, а також дані про міграційний статус Позивача, що вимагали перевірки у порядку службової компетенції органів внутрішніх справ та міграційної служби.
У ході перевірки були витребувані та досліджені матеріали, зокрема інформація Департаменту консульської служби МЗС України щодо відсутності Позивача на консульському обліку у відповідний період, а також інші документи, що стосуються його перебування та правового статусу. 
Суд зазначає, що оцінка правомірності оформлення паспортних документів належить до дискреційних повноважень компетентного органу у сфері документування осіб, а службова перевірка є передбаченим внутрішнім механізмом контролю за дотриманням вимог законодавства.
Доводи Позивача про порушення його прав при прийнятті висновку не знайшли підтвердження у матеріалах справи, оскільки він не довів, що орган діяв поза межами компетенції або з істотним порушенням процедури.
Таким чином, суд приходить до висновку, що висновок службової перевірки від 21.11.2011 прийнятий уповноваженим органом, у межах наданих повноважень, на підставі наявних матеріалів та у спосіб, передбачений внутрішніми нормативними актами, а отже є правомірним.
Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 №215 встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:
осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;
осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті “а” цього пункту;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис “громадянин України”, та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Згідно п. 14 Порядку №215 для оформлення належності до громадянства України відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону особа подає такі документи: а) заяву про оформлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР із внесеним написом “громадянин України”, а якщо паспорт громадянина колишнього СРСР був утрачений, пошкоджений тощо, - довідку територіального підрозділу Державної міграційної служби України про перевірку за заявою такої особи на підставі інших документів факту внесення органом внутрішніх справ України напису “громадянин України”.
16.12.2024 ОСОБА_1 подав письмову заяву на ім`я начальника Головного управління ДМС у Львівській області, вхідний №Р-1226/6/4601-24, до якої долучено заяву про оформлення належності до громадянства України на підставі пункту 3 частини першої статті 3 Закону України “Про громадянство України” та копії інших документів.
Однак, копію паспорта громадянина колишнього СРСР із внесеним написом “громадянин України”, або якщо паспорт громадянина колишнього СРСР був утрачений, пошкоджений тощо, - довідку територіального підрозділу Державної міграційної служби України про перевірку за заявою такої особи на підставі інших документів факту внесення органом внутрішніх справ України напису “громадянин України” позивачем до заяви від 16.12.2024 не надано.
Також судом встановлено, що в графі 5 Заяви, в якій необхідно заповнити “дата внесення напису “громадянин України” в паспорт громадянина колишнього СРСР та назва органу яким це здійснено позивач зазначив : “Штамп “Україна/України” Галицьким РВ ЛМУ внесені в ЗП колишнього СРСР серії ОМ-XIV № 222523 орієнтовно 06.06.1996 ” при цьому не долучаючи до Заяви саме документ визначений Порядком №215, який це підтверджує - власне сам оригінал паспорта гр. СРСР з написом “громадянин України” або ж довідку територіального підрозділу ДМС про такий факт. 
Тобто Позивач заповнив орієнтовну інформацію, без надання необхідних документів, в той час як Закон вимагає чітких документів на підтвердження заяви. Натомість долучив листування та копії інших паспортів, які не є належними документами для подачі такої заяви. Проте паспорт колишнього СРСР серії НОМЕР_6 з вчиненим написом “громадянин України” або ж довідку територіального підрозділу ДМС – УДМС в Чернівецькій області про такий факт – не подав. Решта долучених копій: свідоцтва про народження, картки платників податків, висновок УГІРФО ГУ МВС України у Львівській області від 21.11.2011, довідка про неналежність до громадянства, посвідка на постійне проживання – не відносяться Порядком №215 до необхідного переліку документів щодо процедури оформлення належності до громадянства України.
Відповідно до п. 89 Порядку №215 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. 
Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.
ОСОБА_1 не надав до суду докази подачі належно сформованого пакету документів саме до відокремленого територіального підрозділу Державної міграційної служби України, уповноваженого на прийняття та перевірку заяви, та подальшого оформлення за результатами її розгляду управлінського рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідач 1 розглянув в межах компетенції заяву ОСОБА_1 від 16 грудня 2024 року про встановлення, оформлення та перевірку належності до громадянства України та заяву про оформлення належності до громадянства України на підставі пункту 3 частини першої статті 3 Закону України “Про громадянство України” разом з долученими до неї документами (вих. №Р-1226/6/4601-24/4601.05/16355-24 від 30.12.2024).
Листом Головного управління від 30.12.2024 №Р-1226/6/4601 24/4601.05/16355-24 заявнику роз`яснено умови та порядок набуття громадянства України, надано інформацію з порушених у зверненні питань, а також наголошено, що прийом заяв про встановлення належності до громадянства України здійснюється засобами спеціального програмного забезпечення “Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами” ДМС. Заяву та долучені копії документів ОСОБА_1 повернуто.
Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, відповідачем надано обґрунтовані відповіді на звернення позивача.
З огляду на вищевстановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна