ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.06.2026	Справа № 910/3792/26	

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлівська сонячна електростанція"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення 1922163,69 грн.
Суддя: Людмила ШКУРДОВА.
Секретар с/з (помічник судді): Дмитро БОЖКО.

Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Павлівська сонячна електростанція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Гарантований покупець" про стягнення 1922163,69 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 р. у справі № 910/9486/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 р., станом на 24.07.2024 р. встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 15186/01 від 14.06.2018 р. у розмірі 9049153,81 грн. Вказану суму заборгованості перераховано на рахунок позивача 21.01.2026 р., у зв`язку з чим ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" просить суд стягнути з АТ "Гарантований покупець" 405027,36 грн. 3% річних та 1517136,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу за період з 25.07.2024 р. по 20.01.2026 р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3792/26 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті спору.
Рух справи відображено у процесуальних документах суду та заявах по суті спору.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що:
- хоч рішення по справі № 910/9486/24 виконано у повному обсязі, однак це не є фактом визнання заборгованості відповідачем, адже АТ «Гарантований покупець» не погодилось із рішенням суду та оскаржило його, а відповідне рішення суду було виконане у примусовому порядку;
- застосування судом у межах даного спору преюдиції щодо обставин справи, які встановлені судами у справі № 910/9486/24, не може мати абсолютного характеру і не повинно сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в судових рішеннях;
- наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є арифметично неправильним, оскільки з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС боржник вважається таким, що належним чином виконав своє зобов`язання перед стягувачем, тобто 15.01.2026 р., а не 21.01.2026 р.;
- у разі якщо суд дійде до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, гарантований покупець просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що:
- доказуванню зі сторони позивача не підлягають факти, які були встановлені судами при розгляді справи № 910/9486/24, зокрема щодо наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем;
- 3% річних та інфляційні витрати нараховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 25.07.2024 р. по 20.01.2026 р. включно.
27.04.2026 р. до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Гарантований покупець" надійшло клопотання про заміну учасника справи правонаступником.
Розглянувши у підготовчому засіданні 12.05.2026 р. подане відповідачем клопотання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та заміну на підставі ст. 52 Господарського процесуального кодексу України ДП "Гарантований покупець" на його правонаступника - АТ "Гарантований покупець".
12.05.2026 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/3792/26 до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 09.06.2026 р. проголошено скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Павлівська сонячна електростанція" та Державним підприємством "Гарантований покупець" укладено договір № 15186/01, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" зобов`язалося продавати, а ДП "Гарантований покупець" - купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов вказаного правочину.
30.06.2019 р. сторонами укладено додаткову угоду № 344/01 до договору від 14.06.2018 р., у якій сторони дійшли згоди про заміну його статей 1-10 статтями 1-8 у новій редакції. 
Повноважними представниками сторін було підписано та скріплено печатками акти купівлі-продажу електроенергії з актами коригування до них, відповідно до яких сторони підтвердили та зафіксували обсяг виробленої ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" електричної енергії: за жовтень 2021 р. - на суму 3199107,13 грн. з ПДВ, за лютий 2022 р. - на суму на суму 1156743,89 грн. з ПДВ, за березень 2022 р. - на суму 893655,89 грн. з ПДВ, за квітень 2022 р. - на суму 1989756,83 грн. з ПДВ, за травень 2022 р. - на суму 1719820,68 грн. з ПДВ, за червень 2022 р. - на суму 2221009,38 грн. з ПДВ, за липень 2022 р. - на суму 3286277,69 грн. з ПДВ, за серпень 2022 р. - на суму 3221706,26 грн. з ПДВ.
Разом з тим, ДП "Гарантований покупець" порушило свої договірні зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом за актами купівлі-продажу за жовтень 2021 р. та березень-серпень 2022 р. (з урахуванням актів коригувань та проведених ДП "Гарантований покупець" часткових оплат), у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість перед ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" у розмірі 9049153,81 грн. 
Вказані обставини встановлені рішенням рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 р. у справі № 910/9486/24 за позовом ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за договором № 15186/01 від 14.06.2018 р.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 р. у справі № 910/9486/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 р., позовні вимоги задоволено, стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" 9049153,81 грн. основного боргу, 1155069,73 грн. інфляційних втрат, 486574,14 грн. 3% річних та 128289,57 грн. судового збору.
На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 01.12.2025 р. видано відповідний наказ.
У ході примусового виконання судового рішення у справі № 910/9486/24 (виконавче провадження № 79880608) на підставі платіжної інструкції № 2141814469501 від 15.01.2026 р. з ДП "Гарантований покупець" було списано грошові кошти у сумі 10095487,71 грн. (9049153,81 грн. заборгованості, 10% виконавчого збору, витрати виконавчого провадження).
Як вбачається з наданої позивачем банківської виписки, основна сума заборгованості у розмірі 9049153,81 грн. була перерахована на рахунок ТОВ "Павлівська сонячна електростанція" Шевченкiвським ВДВС у м. Києвi КМУ МЮУ 21.01.2026 р. 
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/9486/24 виконане боржником у повному обсязі.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі № 910/3792/26, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за договором № 15186/01 від 14.06.2018 р. за період з 25.07.2024 р. (з наступного дня дати, до якої здійснювалося нарахування на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у межах справи № 910/9486/24) по 20.01.2026 р. (дата, що передувала зарахуванню коштів на рахунок позивача).
За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З аналізу вищевказаних норм слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18.
У даному випадку, підставою виникнення грошового зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах є договір № 15186/01 від 14.06.2018 р., неналежне виконання якого відповідачем і зумовило звернення позивача до суду з позовом у справі № 910/9486/24.
При цьому, суд наголошує на тому, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 р. у справі № 910/9486/24, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 р., не призвело до припинення зобов`язання відповідача, яке виникло на підставі договору № 15186/01 від 14.06.2018 р.
Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.
З огляду на викладене, суд зазначає, що наведені у відзиві на позов аргументи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Твердження відповідача про те, що позивачем не додано до позовної заяви належних доказів існування заборгованості відповідача перед позивачем у періоді, за який здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних втрат, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки заперечення відповідача зводяться до намагання переглянути фактичні обставини у справі № 910/9486/24, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, та до переоцінки доказів у справі № 910/9486/24. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено судом, у ході примусового виконання рішення у справі № 910/9486/24 згідно з платіжною інструкцією № 2141814469501 від 15.01.2026 р. з відповідача було списано грошові кошти у сумі 10095487,71 грн. (9049153,81 грн. заборгованості, 10% виконавчого збору, витрати виконавчого провадження).
Вказані кошти були перераховані органом Державної виконавчої служби на рахунок позивача лише 21.01.2026 р.
У даному випадку суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.07.2019 р. по справі № 910/3692/18, за якою моментом фактичного виконання судового рішення є момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби.
Враховуючи, що 15.01.2026 р. є днем перерахування відповідачем коштів на рахунок виконавчої служби, а у матеріалах справи відсутні докази не зарахування цих коштів на рахунок виконавчої служби саме у цей день, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат має здійснюватись за період з 25.07.2024 р. (з наступного дня дати, до якої здійснювалося нарахування на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у межах справи № 910/9486/24) по 14.01.2026 р. (дата, що передувала зарахуванню коштів на рахунок позивача).
За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є необґрунтованим та арифметично невірним, оскільки позивачем не враховано день перерахування відповідачем коштів на рахунок виконавчої служби.
За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача за період з 25.07.2024 р. по 14.01.2026 р. підлягають стягненню 3% річних у сумі 400564,74 грн. та інфляційні втрати у сумі 1443686,44 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн., суд зазначає таке.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема, неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24 зазначила, що розмір процентів річних, який становить 3% річних, не підлягає зменшенню судом.
Відповідачем належним чином не обґрунтовано та не надано відповідних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн. 
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлівська сонячна електростанція".
Решта долучених до матеріалів справи документів та висловлених учасниками процесу пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно часткового задоволення позову не спростовує.
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлівська сонячна електростанція" (77421, Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, с. Павлівка, вул. Лесі Українки, буд. 14, код 38816430) 400564 (чотириста тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 77 коп. 3% річних, 1443686 (один мільйон чотириста сорок три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 22131 (двадцять дві тисячі сто тридцять одну) грн. 01 коп. витрат зі сплати судового збору.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Повне рішення складено та підписано 15.06.2026 р.