Справа 206/6962/25 
Провадження 2/206/673/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що 13 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Відповідач) було укладено Договір № 4886874 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «51070». На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 29 900 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 13 серпня 2024 року по 08 серпня 2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. На пільговий строк 20 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,425 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 29 900 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк». Так, оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». За цим Договором Фінансова компанія (ТОВ «ПЕЙТЕК Україна»), за дорученням Клієнта (Платника) на підставі окремого кредитного договору між Клієнтом та Споживачем (Отримувачем) за допомогою сервісу Фінансової компанії здійснює та забезпечує переказ коштів в національній валюті України з метою видачі кредитів або позик, від Клієнта на картки Visa International та/або Mastercard та/або НПС Простір Отримувачів. Умовами договору визначено, що ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» має право самостійно визначати умови та порядок надання послуг з виконання платежів, в тому числі обирати систему переказу коштів". За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до зазначеного договору № 4886874 від 13 серпня 2024 року було успішно перераховано грошові кошти у сумі 29 900,00 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 . Так, за даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року у період з 13 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 103 603,6 гривень. 31 березня року між ТОВ ««ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року укладеним з ОСОБА_1 . Враховуючи зазначене, до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного Договору факторингу № 31-1/03/2025 року від 31 березня 2025 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року загальна сума заборгованості склала 148 453,60 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту – 29 900,00 гривень, заборгованості за процентами – 103 603,60 гривень та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 14 950 гривень. Також, в період дії кредитного договору позивачем були нараховані проценти у розмірі 57 856,5 гривень. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість загальною сумою 191 360,10 гривень, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 29 900,00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором – 103 603,60 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 57 856,5 грн. та судові витрати зокрема за сплачений судовий збір 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Не погоджуючись з позовною заявою відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких первинних бухгалтерських документів та допустимих доказів отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Українській фінансові операції» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачені Кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит. Відповідач вважає, що надані Позивачем копії розрахунків суми заборгованості по вищезазначеним кредитним договорам, є односторонніми арифметичними розрахунками стягуваних сум, які відповідно повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) і не можуть свідчити про факт передачі грошей. Відповідач вважає, що позивач не довів розмір заборгованості та суму процентів, яку він просить стягнути. Нарахування відсотків за 365 днів користування грошовими коштами у розмірі, який майже в 3 рази разів перевищує суму кредиту, не відповідає фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності і розумності. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Отже, підстави для застосування положень ч. ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України відсутні, тому позивачу слід відмовити у вказаній позовні вимозі. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то враховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідач вважає, що понесені витрати позивачем в даній справі є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому загальна сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та неспівмірною з категорією та складністю справи, тому на підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст.137 ЦПК України, відповідач просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу у розмірі до 1 000,00 грн.
Представником позивача Лисенко Д.В. була подана відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за Договором № 4886874 від 13.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідачем не надано доказів на спростування, що отримані кошти в сумі 29 900 грн. мають відмінне походження ніж за спірними правовідносинами. Доводи відзиву спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором № 4886874 від 13.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та не спростовують підстави та докази в обгрунтування позовних вимог. Відповідач надав висновки Верховного Суду у спорах, які не відповідають критеріям подібності даному спору. Представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 , а також просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, яка містить банківську таємницю.
На виконання вимог ухвали суду від 08 грудня 2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшли повідомлення стосовно рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 . 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
13 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4886874, який було підписано Малецьким Р.О. за допомогою електронного підпису «51070» 13 серпня 2024 року о 17:13:15 годині.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.2.1 Договору встановлено, що Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 29 900,00 гривень. За взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). 
Згідно п. 1.3 Договору, строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Пунктом 1.3.3 Договору встановлено, що рекомендовані дати внесення Клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у Графіку платежів - друга колонка «Дата видачі кредиту/дата платежу».
Відповідно до п. 1.4.1 Договору, стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 1.5% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (161 460,00/29 900,00)/360x100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях (п.1.3).
Згідно п. 1.4.2 Договору, знижена процентна ставка становить 1,43% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 01.09.2024 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим Договором у разі використання Клієнтом права на Знижену процентну ставку дорівнює 1.496% та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК1/ЗРК)/t ? 100%= (161 011,50/29 900,00)/360x100%, де: ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК1 – загальні витрати за кредитом при умові застосування зниженої процентної ставки; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях.
Пунктом 1.4.3. Договору встановлено, розмір процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії Договору, може бути змінений у бік зменшення для Клієнта у випадку та на умовах визначених в п. 1.4.2. Договору, зокрема у випадку отримання Клієнтом знижки на стандартну процентну ставку. Якщо Клієнт не отримав індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку відповідно до Програми лояльності, цей підпункт Договору до Клієнта не застосовується. 
Відповідно до п. 1.5 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 12 608,01% річних (п. 1.5.1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 11 985,56% річних (п. 1.5.2).
Пунктом 1.6 Договору встановлена орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 191 360,00 грн. (п. 1.6.1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 190 911,50 грн. (п. 1.6.2).
Згідно п. 1.7 Договору, обчислення орієнтовної реальної річної ставки, денної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Клієнт виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту - за стандартною та зниженою ставкою, застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені Договором, але у межах погодженого строку виконання Клієнтом зобов`язань за Договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників не враховуються витрати Клієнта, обов`язковість сплати яких не передбачена цим Договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні Клієнту для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за Договором та інше.
Відповідно до п. 1.8, 1.9 Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.
Пунктами 2.1, 2.2 Договору встановлено, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 13.08.2024 або 14.08.2024. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахування коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Клієнта.
Згідно п. 4.4 Договору, у разі затримання Клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу Клієнта, зазначену в Договорі (або окремо надану Клієнтом Товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контакті дані Клієнта, вказані в цьому Договорі (або окремо повідомлені Клієнтом), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо). Моментом отримання Клієнтом повідомлення є момент отримання Товариством електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку Клієнт повинен здійснити повне дострокове повернення (виплату) кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду Клієнт усуне порушення умов цього Договору, така вимога Товариства втрачає чинність. При цьому, в даному випадку вважається, що Клієнт усунув порушення умов Договору, якщо на 31-й день, з дня одержання від Товариства вищезазначеної вимоги, у Клієнта буде відсутня будьяка прострочена заборгованість за Договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення Клієнту вимоги та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги. В іншому разі, вимога залишається дійсною, а Клієнт зобов`язаний не пізніше 30-го дня, з дня одержання вимоги, повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені Договором.
Пуктом п. 4.5.1 Договору, ПОПЕРЕДЖЕННЯ для Клієнта: Допущення прострочення платежів, вказаних в Графіку платежів(новому Графіку платежів) для Клієнта може мати наступні наслідки: - необхідність сплати неустойки у розмірі та порядку, що визначені в п.6.3 Договору; - вплинути на кредитну історію та ускладнити отримання споживчого кредиту надалі; - якщо Клієнт є учасником Програми лояльності – втрата права на отримання зниженої процентної ставки.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Пейтек».
За інформацією ТОВ «Пейтек», відповідно до зазначеного договору № 4886874 від 13 серпня 2024 року було успішно перераховано грошові кошти у сумі 29 900,00 грн. на платіжну карту № НОМЕР_3 (а.с. 61).
Також, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260128/55112-БТ від 08 грудня 2025 року з якого встановлено, що в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_4 . Так, 13 серпня 2024 року на банківську картку № № НОМЕР_4 було зараховано грошові кошти у розмірі 29 900,00 гривень, призначення платежу: FUIB MoneyTransfer, Visa Direct.
Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості до кредитного договору № 4886874 від 13 серпня 2024 року наданого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» за період з 13 серпня 2024 року по 31 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 148 453,60 гривень, з яких 29 900,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); 103 603,60 гривень – сума заборгованості за відсотками; 14 950,00 гривень – сума заборгованості за пенею, штрафами.
31 березня 2025 року укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступила ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги по кредитному договору № 4886874 від 13 серпня 2024 року.
Відповідно до реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу № 31-1/03/2025 від 31 березня 2025 року за кредитним договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року сума заборгованості ОСОБА_1 склала 148 453,60 гривень, з яких: 29 900,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); 103 603,60 гривень – сума заборгованості за відсотками; 14 950,00 гривень – сума заборгованості за пенею, штрафами.
Згідно розрахунку позивача відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 31-1/03/2025 від 31 березня 2025 року у загальній сумі 191 360,10 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 29 900,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 103 603,60 грн., 57 856,50 грн. відсотки нараховані ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України закріплено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
В справі що розглядається, кредитний договір № 4886874 від 13 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором 51070, який містить набір цифрових символів, містить персональні дані відповідачки: серію, номер паспорта, коли і ким виданий, ідентифікатор податкового номера, номер платіжної картки для переказу коштів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Отже, договір № 4886874 від 13 серпня 2024 року, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання ним цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір (договір позики) між первісним кредитором та відповідачкою не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Зміст договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в кредитному договорі вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів, й зазначені обставини в апеляційній інстанції не спростовано.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
31 березня 2025 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (Фактор) та ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» (Клієнт) уклали Договір факторингу № 31-1/03/2025, предметом якого визначено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 31 березня 2025 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» отримало право вимоги до відповідача за договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було отримано кредит у розмірі 29 900,00 гривень, що підлягає стягненню на користь позивача. 
Тобто, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Так, відповідно до п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка за кредитом: 1,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ «Українські фінансові операції» просило крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Суд, перевіряючи розрахунки процентів, наданий позивачем при пред`явленні позову за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
З вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Керуючись вимогами Закону та з урахуванням того факту, що Товариством надано розрахунок заборгованості, суд, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти 13 серпня 2024 року у розмірі 29 900,00 грн.
Кредитний договір укладено з 13 серпня 2024 року по 08 серпня 2025 року.
Відповідно до вимог кредитного договору відсоткова ставка складає 2,5% на день.
В той же час, представником відповідача було надано свій розрахунок по відсоткам, якій відповідає вимогам закону та з яким також погоджується і суд. 
З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що відсотки нараховувались відповідно до умов кредитного договору у розмірі 2,5%.
Виходячи з вимог Закону, за період з 20 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року розмір процентів становить: 66 976,00 гривень (224 днів х 1% х 29 900,00 грн). – сума заборгованості за процентами нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна».
За період з 01 квітня 2025 року по 07 серпня 2025 року розмір процентів становить 38 571,00 грн. (129 днів х 1 % х 29 900,00 грн) - сума заборгованості за процентами нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції».
Виходячи з вищевикладеного, заборгованість по відсоткам становить 105 547,00 гривень.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту, суд вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 105 547,00 гривень.
Що стосується вимоги про нарахування в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Частиною 11 ст. 265 ЦПК України передбачено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Тобто, можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. 
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Разом з цим, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.
Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд зазначає, що кредитні правовідносини між сторонами виникли в період дії воєнного стану, який діє і на даний час, а саме 13 серпня 2024 року.
Відтак, враховуючи вище викладене вимога про нарахування в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України задоволенню не підлягає.
Щодо вирішення питання про стягнення судового збору суд зазначає наступне. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» при зверненні до суду з даним позовом була заявлена одна позовна вимога майнового характеру.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2026 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 3 328,00 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що дана позовна заява була подана через систему «Електронний суд», а тому позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень (3 028*0,8), що підтверджується копією квитанції № 12301 від 26 листопада 2025 року. 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141-142 ЦПК України, зокрема у статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково, стягнуто 135 474,00 гривень, що становить 0,70 % від суми заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, у вигляді судового збору у розмірі 1 695,68 грн. (2 422,40 грн *0,70 %).
Щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
З огляду на положення статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).
Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» було понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. 
Так, 01 серпня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. було було укладено договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А, відповідно до умов договору, виконавець (адвокат) зобов`язується надати замовнику (ТОВ) наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування(на підставі окремої довіреності). Замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплати їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим Договором. 
Пунктами 3.1.-3.2 Договору визначено, що вартість послуг виконавця визначається у Актах наданих послуг по домовленості. Вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п. 3.1 Договору визначаються сторонами у Актах наданих послуг та рахунках на оплату. 
З Акту № 4886874 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15 жовтня 2025 року до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року встановлено, що адвокатом Дідухом Є.О. ТОВ «Українські фінансові операції» надано наступні послуги: 1) зустріч адвокату та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства, витрачений час на послугу - 0,5 години, вартість послуги – 440,00 гривень; 2) дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи – 1година – 840,00 гривень; 3) аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства – 0,5 години – 440,00 гривень; 4) підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом – 1 година – 840,00 гривень; 5) Письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів – 1 година – 840,00 гривень; 6) проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів – 1 година – 840,00 гривень; 7) Складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4886874 від 13.08.2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 до суду: Самарський районний суд – 2 години – 1 640,00 гривень; 8) Складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) – 1година – 840,00 гривень; 9) Складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо – 2 години – 1 640,00 гривень; 10) Представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою КЛІЄНТА про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4886874 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , в тому числі участь у судових засіданнях – 2 години – 1 640,00 гривень. Загальна вартість наданих послуг згідно договору склала 10 000,00 гривень.
Також, на підтвердження понесених витрат згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року представником позивача до матеріалів справи було долучено Рахунок на оплату № 4886874 -2025 від 15 жовтня 2025 року послуг адвоката позивачем на суму 10 000,00 гривень з детальним описом виконаних робіт. 
Згідно Висновку Верховного Суду у Постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідачем у відзиві були викладені заперечення щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. Так, відповідач вважав, що з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, Відповідач вважає, що загальна сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та неспівмірною з категорією та складністю справи, тому на підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст.137 ЦПК України, просив суд, зменшити розмір витрат на правничу допомогу у розмірі до 1000,00 грн.
Суд прийнявши до уваги заперечення відповідача, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності, пропорційності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. ( 10 000,00 грн * 70 %), оскільки встановлено, що позивачем відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, а також за результатами розгляду справи, рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. 
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, ЄДРПОУ 40966896) загальну суму заборгованості за кредитним договором № 4886874 від 13 серпня 2024 року 135 474,00 гривень, з яких: 29 900,00 гривень – сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту); 66 976,00 гривень – сума заборгованості за процентами нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна»; 38 571,00 гривень - сума заборгованості за процентами нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1 695,68 гривень та витрати на правничу допомогу згідно договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року у сумі 7 000,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя   Р.О. Кушнірчук