ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/147/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., 
розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження 
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м. Київ
до відповідача Рахівської міської ради, м. Рахів Закарпатської області
про стягнення 747 691,13 грн заборгованості 

за участю представників: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Рахівської міської ради про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію в січні 2021 року постачальником "останньої надії" в розмірі 284 858,36 грн, а також 210 014,75 грн 15 % річних, 207 786,99 грн інфляційних втрат та 45 031,03 грн пені.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/147/26 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д.Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.02.2026 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, визнати справу №907/147/26 малозначною та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ухвала суду від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та така отримана 16.02.2026.
02.03.2026 за вх№ 02.3.1-02/1934/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує факту споживання електричної енергії у період постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та визнає наявність основної заборгованості у розмірі 284 858,36 грн та пені в розмірі 45 031,03 грн. Разом з тим, відповідач не погоджується із заявленими позивачем вимогами в частині стягнення 15 % річних та інфляційних втрат за період 2022– 2024 років, вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону, принципам справедливості та добросовісності.
При цьому, зазначає, що в матеріалах відсутній письмовий договір із підписами уповноважених представників сторін, який би підтверджував досягнення взаємної згоди щодо всіх істотних умов, у тому числі щодо розміру процентів, порядку їх нарахування, строків виконання грошового зобов`язання, відповідальності сторін та інших умов, що безпосередньо впливають на обсяг майнової відповідальності. Також відсутні належним чином оформлені додатки, специфікації, протоколи погодження розбіжностей чи інші документи, які б свідчили про погодження сторонами підвищеного розміру процентів або особливого механізму їх обчислення.
Також, заперечує щодо посилання позивача на комерційну пропозицію № 3 до договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" як на підставу для нарахування 15 % річних, оскільки зазначена комерційна пропозиція не є двосторонньою підписаною додатковою угодою, не містить доказів її погодження Рахівською міською радою та не підтверджує прийняття відповідачем зобов`язання щодо сплати підвищеної процентної ставки. 
Посилається на те, що зміна умов договору можлива лише за взаємною згодою сторін. Одностороннє визначення постачальником підвищеного розміру відповідальності не створює для споживача додаткового грошового обов`язку без його волевиявлення.
У випадку, якщо суд дійде висновку про правомірність застосування 15 % річних, відповідач просить застосувати положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), відповідно до якої суд має право зменшити розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Зазначає про відсутність доказів заподіяння позивачу реальних збитків у розмірі, співмірному 15 % річних, а стягнення інфляційних втрат разом із підвищеною процентною ставкою фактично створює надмірне фінансове навантаження.
Доводить, що розрахунковий аналіз також свідчить про очевидну неспівмірність заявленої ставки. При сумі боргу 284 858,36 грн 3% річних становлять 8 545,75 грн на рік, тоді як 15 % річних становлять 42 728,75 грн на рік, що у п`ять разів перевищує законодавчо визначений розмір відповідальності. За три роки різниця між 3 % та 15 % становитиме понад 100 000,00 грн, відтак стверджує, що така різниця не може вважатися співмірною наслідкам порушення та фактично набуває карального характеру.
06.03.2026 за вх.№ 02.3.1-02/2124/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наголошує, що початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі – ПРРЕЕ). Вказує, що договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу, свої умови до публічного договору приєднання споживач не може запропонувати. 
При цьому, посилається на статтю 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка кореспондується з умовами, зазначеними в додатку 1 до договору "Комерційна пропозиція №3", договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення.
Крім того, позивач, згідно з поданою відповіддю на відзив, заперечує проти зменшення розміру відсотків річних, оскільки зобов`язання зі сплати процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, річні відсотки не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Також, зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 15 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Посилаючись на сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 правові висновки, позивач вказує, що такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми, 
17.03.2026 за вх.№ 02.3.1-02/2468/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява-повідомлення відповідача про припинення електропостачання адміністративних будівель Рахівської територіальної громади у зв`язку з наявністю спірної заборгованості.
У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 06.11.2018 № 1344 постановлено видати ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, зокрема, Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі – ДПЗД "Укрінтеренерго").
Розпорядженням Кабінету міністрів України від 12.12.2018 №1023-р (із змінами) ДПЗД "Укрінтеренерго" (позивач) визначено постачальником "останньої надії" на період з 01.01.2019 до 31.12.2025.
Положенням статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії в порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі – Правила, ПРРЕЕ), на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання споживача ПОН. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" споживачу ПОН, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем ПОН нового електропостачальника або припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (пункт 3.4.4 ПРРЕЕ).
На виконання частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", позивач, як постачальник "останньої надії" на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розмістив публічну оферту: порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційна пропозиція до договору, додаток № 1 до договору комерційна пропозиції.
Листом № 154-25/31 від 04.01.2021 ПрАТ "Закарпаттяобленерго" повідомило позивача про віднесення Рахівської міської ради до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії", що підтверджується Реєстром точок комерційного обліку електроенергії та прогнозованих і звітних обсягів відпуску електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" (додаток до листа).
Відтак, відповідач перебував на постачанні електричної енергії постачальником "останньої надії" згідно з даними, отриманими від Оператора системи розподілу в січні 2021 року.
Згідно з пунктом 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Відповідно до пункту 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.
Пунктом 3.4 договору визначено, що електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
Відповідно до пункту 3.7 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ у разі укладення договору між сторонами.
Відповідно до пункту 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком 1 до договору.
Згідно з пунктом 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Пунктом 5.9 договору визначено, що розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі – спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується в праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Відповідно до пункту 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Пунктом 8.2 договору унормовано, що припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.
Відповідно до пункту 13.1 договору цей договір приєднання набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.
У разі внесення постачальником, в установленому чинним законодавством порядку, змін до змісту Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", затвердженого Регулятором, сторони погоджуються з такими змінами у цьому договорі (пункт 13.2 договору).
Відповідно до пункту 1.1 Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" (додаток 1 до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії") ціна, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179. 
У пунктах 4.1, 4.2 Комерційної пропозиції № 3 визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі неотримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.
Відповідно до пункту 4.3 Комерційної пропозиції № 3 рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС постачальнику. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення листів електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факт інше).
Пунктом 4.4 Комерційної пропозиції № 3 визначено, що акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОС. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акта купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акта купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал Акта купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу Акта купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника.
У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу Акта купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений.
Згідно з пунктом 6.1. Комерційної пропозиції № 3 за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку постачальника.
Згідно з пунктом 7.4 Комерційної пропозиції № 3 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Позивач зазначає, що на виконання умов договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", в січні 2021 року ним було поставлено, а відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 61 402,00 кВт*год на суму 284 858,36 грн з ПДВ, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії 007370 від 31.01.2021 та рахунком на оплату № 000004053878/06/О01/13187 від 23.02.2021 на суму 284 858,36 грн з ПДВ. Натомість, відповідач за спожиту електричну енергію не розрахувався. 
У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 44/11-004440 від 28.11.2022 про сплату штрафних санкцій на суму 116 980,36 та боргу за спожиту електроенергію на суму 284 858,36 грн.
Рахівська міська рада листом № 06-3/208 від 02.02.2026 повідомила позивача про визнання боргу у сумі 284 858,36 грн. 
Неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" щодо здійснення своєчасної оплати за поставлену у січні 2021 року електричну енергію стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з відповідача 284 858,36 грн заборгованості за поставлену електроенергію, а також 210 014,75 грн 15 % річних, 207 786,99 грн інфляційних втрат та 45 031,03 грн пені.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ 
Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частинами 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (пункт 16).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" – визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
За приписами часини 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Відповідно до пункту 5 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії" та ціну (тариф) на послуги оператора системи передачі. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний повідомляти споживача на своєму веб-сайті або через засоби масової інформації про зміни тарифів (цін) у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник "останньої надії". Споживачі постачальника "останньої надії" оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг.
Згідно з частиною 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу (частини 8 та 9 статті 64 названого Закону).
Відповідно до пункту 3.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі Правила), постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання споживача до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
У відповідності до пунктів 6.2.3-6.2.4 Правил початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
З урахуванням наведеного, суд вказує, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, які розроблені з урахуванням вимог ЦК України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311 "Про Кодекс комерційного обліку електричної енергії" в статті 72 визначено, що точка комерційного обліку (ТКО) – точка на комерційній межі або умовна точка, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, що використовуються для розрахунків на ринку електричної енергії. Кожна точка комерційного обліку має бути пов`язана лише з одним відповідальним за баланс учасником ринку.
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118.
Факт споживання електричної енергії споживачем оператор підтверджує шляхом надання постачальнику "останньої надії" звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
Так, на підтвердження фактичного споживання відповідачем електричної енергії позивачем надано до матеріалів справи звіт ПрАТ "Закарпаттяобленерго" щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" за січень 2021 року, відповідно до якого фактичний корисний відпуск електроенергії Рахівській міській раді становить 61 402 кВт*год.
На підставі наведеного, на виконання умов договору, ДПЗД "Укрінтеренерго" складено акт купівлі-продажу електроенергії № 007370 від 31.01.2021 за розрахунковий період січень 2021 року відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 61 402 кВт*год. та рахунок на оплату № 000004053878/06/О01/13187 від 23.02.2021 на суму 284 858,36 грн з ПДВ, який надісланий відповідачу електронною поштою.
Відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем належним чином підтверджено обсяги поставленої та спожитої відповідачем електричної енергії за договором постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" у січні 2021 року на суму 284 858,36 грн.
Пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до пункту 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, враховуючи отримання відповідачем рахунку № 000004053878/06/О01/13187 від 23.02.2021 на оплату вартості поставленої електричної енергії – 26.02.2021, у останнього виникло зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію у строк до 05.03.2021 (включно).
Між тим, як встановлено судом, відповідач за спожиту електричну енергію у січні 2021 року у визначений строк не розрахувався, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 284 858,36 грн.
При цьому суд враховує, що наявність зазначеної заборгованості повністю визнається відповідачем.
Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 284 858,36 грн за спожиту електричну енергію у січні 2021 року підлягає до задоволення.
Щодо вимоги про стягнення пені.
Відповідно до вимог статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Відповідно до пункту 6.1. Комерційної пропозиції № 3 за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. 
Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, нарахованої у зв`язку з невнесенням оплати за спожиту електроенергію в січні 2021 року у строк, зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, таким чином, беручи при цьому до уваги визнання відповідачем позову в цій частині, позовна вимога щодо стягнення пені підлягає до задоволенню судом, як правомірно заявлена.
Щодо вимоги про стягнення 15 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.
Пунктом 7.4 Комерційної пропозиції № 3 передбачено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум 15 % річних в розмірі 210 014,75 грн (за період 06.03.2021 – 02.02.2026) та 207 786,99 грн інфляційних втрат (за період 06.03.2021 – 31.12.2025) встановив, що такі є арифметично вірні, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору.
Щодо заяви відповідача про зменшення нарахованих позивачем 15 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Суд, керуючись статтею 625 ЦК України, має свободу у визначенні необхідності зменшення відсотків річних, якщо це відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Отже, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
З наведеного випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. 
При цьому, суд також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, якою конкретизований правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) та зазначено, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (п. 135 постанови).
Тобто, зменшення судом процентів річних можливе лише до законодавчо встановленого мінімального розміру.
Оцінюючи можливість зменшення заявлених 15 % річних, суд враховує, що:
- відповідач є бюджетною установою;
- доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій саме відповідача, суду не надано;
- визнання позивачем суми основної заборгованості за поставлену електричну енергію у січні 2021 року;
- значне перевищення сум 15 % річних та інфляційних втрат (417 801,74 грн) суми основної заборгованості (284 858,36 грн).
З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення суми відсотків річних з 15 %, закріплених умовами договору, до 3% річних, яка становить 42 002,95 грн, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Стягнення 3% річних з відповідача на переконання суду дозволить забезпечити баланс між інтересами позивача та відповідача, тобто – розумно забезпечить відновлення майнових втрат позивача і не буде невиправдано обтяжливим для відповідача.
Щодо інфляційних втрат, суд враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, згідно із якими Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.
За таких обставин, суд доходить висновку, що сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Резюмуючи усе наведене вище, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип диспозитивності, закріплений у статті 14 ГПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 статті 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені та документально обґрунтовані підлягають до часткового задоволення судом.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації – 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку про повернення 50% судового збору в частині визнаних відповідачем позовних вимог, в сумі 1 979,34 грн.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору в іншій частині на підставі статті 129 ГПК України, враховуючи, що спір в справі виник внаслідок неправильних дій Рахівської міської ради, відповідно до приписів частини 9 статті 129 ГПК України в частині вимог, по яким судом прийнято рішення про зменшення розміру відсотків річних покладаються судом на відповідача у справі.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Рахівської міської ради (90600, Закарпатська обл., Рахівський район, м.Рахів, вул. Миру, буд. 34, код ЄДРПОУ 04053878) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код ЄДРПОУ 19480600) 284 858,36 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят вісім гривень 36 коп.) основної заборгованості, 45 031,03 грн (сорок п`ять тисяч тридцять одну гривню 03 коп.) пені, 42 002,95 грн (сорок дві тисячі дві гривні 95 коп.) 3 % річних, 207 786,99 грн (двісті сім тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 99 коп.) інфляційних втрат, а також 6 992,95 грн (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 95 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.
3. В решті вимог позову – відмовити.
4. Повернути Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код ЄДРПОУ 19480600) з Державного бюджету України суму 1 979,34 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 34 коп.) судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 145 від 09.02.2026.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено, оформлено та підписано 01.05.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко