ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 500/5902/25
адміністративне провадження № К/990/3624/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 500/5902/25 
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Когут Іванна Юріївна,
на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року (головуючий суддя Мартиць О.І.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року (колегія суддів у складі головуючого судді Шавеля Р.М., суддів: Носа С.П. та Хобор Р.Б.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій
1. 13.10.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просив:
1.1. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із 18.04.2022 по 31.12.2022, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, та з 01.01.2023 по 20.05.2023, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2023;
1.2. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого грошового забезпечення за 2022 рік у сумі 87846,47 грн та за 2023 рік у сумі 93851,02 грн, усього 181697,49 грн (сто вісімдесят одну тисячу шістсот дев`яносто сім гривень 49 коп) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
2. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період із 18.04.2022 по 20.05.2023, у якій указати причини поважності пропуску цього строку, навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження.
3. 27.10.2025 до суду надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків позову, у якій, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача зазначав, що достовірну та документально підтверджену інформацію про обсяг і характер виплачених йому сум позивач отримав лише з моменту отримання листа-відповіді відповідача від 16.07.2025 № 1924 та довідки від 16.07.2025 № 1077, які містили інформацію про суми складових грошового забезпечення (окладу за військовим (спеціальним) званням, посадового окладу, надбавки (за вислугу років, за особливості проходження служби, тощо), премії, інших наявних складових грошового забезпечення) та інформація про те, який саме розмір прожиткового мінімуму було застосовано під час обчислення.
4. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 визнано неповажними підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, які наведені в заяві позивача від 27.10.2025. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог із 19.07.2022 по 20.05.2023 на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернуто позивачу.
4.1. Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач заявив вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період із 18.04.2022 по 20.05.2023. До суду за захистом свого права на виплату належного грошового забезпечення позивач звернувся 12.10.2025, пропустивши тримісячний строк у частині позовних вимог із 19.07.2022.
4.2. Тернопільський окружний адміністративний суд зауважив, що незгода позивача з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум, чи ознайомлення з їхнім розміром, або принаймні в достатньо стислі строки (не більше трьох місяців). Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні. Представником позивача в заяві про поновлення строку, окрім судової практики, не вказано жодних обставин, що перешкоджали безпосередньо позивачу своєчасно звернутись до суду в межах строку, установленого законом.
4.3. За висновками суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, отримання позивачем листа від відповідача не змінює моменту, із якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на нарахування грошового забезпечення в належному розмірі, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.
5. Восьмий апеляційний адміністративний суд, залишаючи без змін ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суд від 03.11.2025, у постанові від 23.12.2025 у свою чергу вказав, що тримісячний строк звернення до суду в розглядуваному випадку розпочався 03.05.2024 (наступний день після виключення позивача зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 ) та сплив 03.08.2024. Звернувшись до суду 12.10.2025, позивач не дотримався тримісячного строку звернення до суду з цим позовом.
5.1. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач вибув у травні 2024 року до нового місця служби, однак ужив заходів для з`ясування складових грошового забезпечення лише в червні 2025 року. 
5.2. Разом з цим суд апеляційної інстанції зауважив, що про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби, або який звільняється з військової служби, дізнається в день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті, що визначено в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
5.3. У підсумку суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом у частині вимог із 19.07.2022 по 20.05.2023 та не довів належними та допустимими доказами наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду (який є досить тривалим).
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
6. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Когут І.Ю., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6.1. Скаржник наводить доводи про те, що до отримання від відповідача довідки від 16.07.2025 № 1077 з інформацією про обсяг і характер виплаченого позивачу грошового забезпечення не мав об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права, позаяк не було підстав сумніватися в правомірності нарахування виплачених йому сум. 
6.2. Крім того, касатор стверджує про те, що оскільки вимоги позивача щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення за минулий період не є сумами, що належать працівнику при звільненні, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України. 
7. Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2026 визнано поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2025 та поновлено пропущений з поважних причин процесуальний строк, касаційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 16.03.2026 відкрито касаційне провадження № К/990/3624/26.
8. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 23.01.2026) доставлена в Електронний кабінет В/ч НОМЕР_1 23.01.2026 о 12:12, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 16.03.2026 доставлена 16.03.2026 в Електронний кабінет В/ч НОМЕР_1 о 21:04, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.
9. Правом подати відзив на касаційну скаргу відповідач не скористався, що, відповідно до статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій у касаційному порядку.
10. Ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 08.05.2026 закінчено підготовчі дії в справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
11. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
12. У межах цього касаційного провадження необхідно вирішити питання щодо правильності застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період із 19.07.2022 по 20.05.2023.
13. Підставою для повернення позовної заяви слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням редакції статті 233 КЗпП України, яка набула чинності з 19.07.2022, становить три місяці та про відсутність підстав для його поновлення. 
14. Суди попередніх інстанцій уважали, що, звернувшись до суду з позовом 12.10.2025, ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк у частині позовних вимог із 19.07.2022, а отримання позивачем листа відповідача не змінює моменту із якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав учиняти дії щодо реалізації свого права на нарахування грошового забезпечення в належному розмірі, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.
15. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби або який звільняється з військової служби, дізнається в день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті. Визначення моменту вручення грошового атестата, як початку перебігу строку в цій справі, за висновками суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України.
16. Отже, суд апеляційної інстанції виснував, що тримісячний строк звернення до суду в розглядуваному випадку розпочався 03.05.2024 (наступний день після виключення позивача зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 ) та сплив 03.08.2024.
17. Відповідаючи на питання, які порушені в касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
18. Стаття 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) визначала строки звернення до місцевого загального суду за вирішенням трудових спорів.
19. Зокрема, частини перша-друга статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) установлювали, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (1).
19.1. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (2).
20. Так, у наведеній редакції статті 233 КЗпП України законодавець виокремив спори про стягнення належної заробітної плати в окрему категорію та установив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
21. Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
21.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
21.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
22. Аналіз наведеної редакції статті 233 КЗпП України свідчить про те, що законодавець установив: 
1) Тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору (у тому числі - про стягнення належної працівнику заробітної плати) - для працівників, які продовжують перебувати у трудових відносинах;
2) Місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення для звернення до суду з позовом - у справах про звільнення;
3) Тримісячний строк із дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
23. У цій справі, як убачається зі змісту оскаржуваних рішень, суд першої інстанції чітко не визначив, яку частину статті 233 КЗпП України слід застосовувати до спірних правовідносин, натомість апеляційний суд дійшов висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався в день виключення його зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 та ознайомлення із грошовим атестатом. При цьому апеляційний суд указав, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку в цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України.
24. Колегія суддів наголошує, що частина друга статті 233 КЗпП України визначає строк звернення до суду зі спорами про звільнення та про виплату належних при звільненні сум.
25. Строки звернення працівника до суду, визначені в частині другій статті 233 КЗпП України, пов`язані лише з актами, якими оформлюють припинення трудових відносин, що свідчить про те, що законодавець керувався фактом «остаточного розрахунку після звільнення».
26. Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій установили, що позивач є кадровим військовим, продовжує несення військової служби за контрактом, обіймає посаду начальника штабу-заступника командира, місцем служби була Тернопільська область, а в подальшому Вінницька область.
27. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, варто наголосити, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи саме частини першої статті 233 КЗпП України, відповідно до якої (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з цим позовом) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
28. Отже, із метою правильного обчислення строку звернення до суду з цим позовом слід з`ясувати день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період із 19.07.2022 по 20.05.2023) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
29. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.04.2026 в справі № 420/20979/25 та від 01.05.2026 в справі № 240/6311/25.
30. З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період із 19.07.2022 по 20.05.2023 є передчасним.
31. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
32. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
33. У цій справі суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення судових рішень, які перешкоджають подальшому провадженню в справі. 
34. За таких обставин, з огляду на заявлені до суду касаційної інстанції вимоги, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
35. З огляду на результат касаційного розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Когут Іванна Юріївна, задовольнити.
2. Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року скасувати, а справу № 500/5902/25 направити до Тернопільського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов