Справа № 645/3729/26
Провадження № 2/645/2832/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Харків 

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Алтухової О.Ю.,
секретар судових засідань – Півінська С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ», від імені та в інтересах якого діє представник – Усенко М.І., звернулось до суду, через підсистему «Електронний суд», з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №12937-05/2023 від 20.05.2023 року в загальному розмірі 104499,20 грн; суму судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн просять покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі-ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та  ОСОБА_1 укладений Договір про надання фінансового кредиту №12937-05/2023 відповідно до умов якого відповідачу було надано фінансовий кредит в розмірі 12800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним. 19.10.2023 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №19102023, за яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», включно і право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 12937-05/2023від 20.05.2023 року. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 104499,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12800,00 грн, заборгованість за процентами – 91699,20 грн.У зв`язку з викладеним позивач звернувся суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку.
Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 30.04.2026 позовна заява залишена без руху.
Ухвалою суду від 05.05.2026 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання позивача та витребувано у Monobank, емітент АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ).
Відповідь з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», на виконання ухвали суду від 05.05.2026, з відомостями про банківську картку надійшла до суду 26.05.2026.
19.05.2026 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній частково заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначав, що розрахунок заборгованості за процентами не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки при його здійсненні не враховано законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки, запроваджені Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023. Відповідач вказував, що зазначені положення підлягають застосуванню до спірного кредитного договору, укладеного до набрання чинності відповідними змінами, а тому нарахування процентів має здійснюватися з урахуванням установлених законом обмежень. З огляду на наведене відповідач надав власний розрахунок, відповідно до якого загальний розмір заборгованості становить 102706,40 грн, з яких 12800,00 грн – сума основного боргу та 89906,40 грн – заборгованість за процентами. Окрім того, відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та сталою судовою практикою у спорах цієї категорії. У зв`язку з цим відповідач просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн та врахувати викладені у відзиві доводи під час вирішення спору.
28.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенка М.І. надійшли додаткові письмові пояснення щодо відзиву відповідача, яких представник позивача заперечував проти наведених у відзиві доводів та вважав їх безпідставними. Зокрема, зазначав, що нарахування процентів за кредитним договором здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного на момент його укладення законодавства. Також, представник позивача посилався на те, що кредитний договір №12937-05/2023 укладений 20.05.2023 року, коли Закон України «Про споживче кредитування» не містив обмежень щодо максимального розміру денної процентної ставки, а тому внесені Законом №3498-ІХ від 22.11.2023 зміни не можуть поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Також представник позивача зазначав, що відповідач добровільно уклав кредитний договір, був ознайомлений із його істотними умовами, підписав паспорт споживчого кредиту та графік платежів, якими було визначено порядок повернення кредиту та сплати процентів. На думку представник позивача, відповідач отримав повну та зрозумілу інформацію щодо вартості кредиту, погодився з розміром процентної ставки 1,99 % на день та прийняв на себе обов`язок належного виконання кредитних зобов`язань. У зв`язку з цим позивач вважав, що нарахування процентів здійснено правомірно, а наведений відповідачем розрахунок заборгованості не ґрунтується на вимогах законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Окрім того, представник позивача заперечував проти вимоги відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначав, що такі витрати у розмірі 8000,00 грн підтверджені належними доказами, зокрема договором про надання правничої допомоги, актом наданих послуг та детальним описом виконаних робіт. На думку представник позивача, заявлений розмір витрат відповідає складності справи, обсягу наданої правничої допомоги та є співмірним із середньоринковою вартістю аналогічних юридичних послуг. Також посилався на правові висновки Верховного Суду щодо критеріїв оцінки витрат на правничу допомогу та можливості їх стягнення незалежно від фактичної сплати за умови підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості. Вважаючи доводи відповідача необґрунтованими, представник позивача просив суд відмовити у їх врахуванні, позов задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.
01.06.2026 до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором кредиту, в яких останній не погодився з доводами позивача та просив зменшити розмір заявленої до стягнення заборгованості. Відповідач зазначав, що відповідно до наданих позивачем документів, зокрема реєстру боржників та розрахунку заборгованості, які є додатками до договору факторингу, станом на дату відступлення права вимоги загальний розмір його заборгованості був визначений у сумі 51 772,16 грн. На думку відповідача, саме в такому обсязі до позивача перейшло право вимоги, оскільки відповідно до статті 514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги. Відповідач стверджує, що договір факторингу не містить положень, які б надавали позивачу право після відступлення права вимоги самостійно нараховувати проценти, неустойку чи інші платежі або змінювати визначений первісним кредитором розмір заборгованості. У зв`язку з цим вказував, що позивач не довів правових підстав для збільшення суми боргу з 51 772,16 грн до 104 499,20 грн. Також зазначав, що складений позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є належним доказом заявлених вимог без надання первинних бухгалтерських документів, виписок щодо руху коштів, відомостей про порядок нарахування процентів та інших доказів, які б підтверджували законність такого розрахунку. Вважаючи заявлену до стягнення суму недоведеною, відповідач просив зменшити розмір позовних вимог до 51 772,16 грн, з яких 12 800,00 грн становить основна сума боргу, а 38 972,16 грн – проценти. Окрім того, відповідач повторно заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та характером спірних правовідносин. Вказував, що справа належить до категорії нескладних спорів про стягнення заборгованості, не потребувала значного обсягу правничої роботи та не пов`язана з дослідженням великої кількості доказів. Посилаючись на положення ЦПК України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо критеріїв реальності та розумності судових витрат, відповідач просив у разі їх стягнення зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4 000,00 грн.
У судове засідання представник позивача Усенко М.І. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника позивача від 29.05.2025 про розгляд справи без участі представника позивача,позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач  ОСОБА_1  у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки відповідача суду невідомі.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази доходить наступного висновку.
12.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» з метою отримання банківських послуг, а саме кредиту в розмірі 5000,00 грн, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву на кредит № 6059046.
За результатами розгляду Анкети-заяви № 6059046 від 12.02.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та  ОСОБА_1 був укладений Договір про споживчий кредит № 6059046. 
До змісту якого входили додатки №№1,2 до споживчого якими є: Графік платежів за договором про споживчий кредит 6059046 від 12.02.2023 року та Паспорт споживчого кредиту № 6059046.
Згідно з п.1.1 Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12800,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.1.2 Договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту: 20.05.2023 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 13.05.2024 року.
Згідно з п.1.4 Договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована.
Пунктом 1.4.1 Договору обумовлено, що процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.
Відповідно до п.1.5 Договору, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.
Відповідно до п.2.1. Договору перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із способів викладених у даному пункті.
Відповідно до п.2.2. Договору видача кредитів клієнту-фізичній особі (надалі-клієнт) товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «інтернет», через веб-сайт товариства.
Відповідно до п.2.3. Договору для отримання кредиту клієнт відвідує сайт товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме Правилами надання кошті в у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, що розміщується товариством на сайті товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів НБУ (інформація на сайті товариства).
Відповідно до п.2.4. Договору за результатами ознайомлення з наведеною інформацією на сайті товариства клієнт на калькуляторі обирає необхідну суму кредиту та строк платежу за кредитом, який є розрахунковим періодом для побудування графіку платежів, після чого переходить до створення особистого кабінету.
Відповідно до п.2.5. Договору для створення особистого кабінету клієнт на сайті товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс - повідомлення приймає вхідний дзвінок від товариства та підтверджує відповідну дію.
Відповідно до п.2.6 Договору після входу (авторизації) до особистого кабінету, клієнт, для отримання кредиту заповнює Заявку-Анкету (надалі заявка).
Відповідно до п.2.7. Договору у заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані відповідно до ідентифікаційних документів клієнта, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту клієнту.
Відповідно до п.2.8. Договору заповнюючи заявку, клієнт дає свою згоду на передачу товариству своїх персональних даних, їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором.
Відповідно до п.п. 2.15, 2.18 Договору перед укладенням Договору про надання фінансового кредиту товариство надає клієнту інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій товариства з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. зазначена інформація безоплатно надається товариством клієнту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленого в Законі України «Про споживче кредитування» у письмовій формі- у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Клієнт нажимаючи кнопку «Погоджую» підтверджує ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, заявкою, проектом договору про надання фінансового кредиту. Зі сторони Клієнта Кредитний договір підписується шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Будь-які інші документи (заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше ) пов`язанні з укладенням та виконанням Кредитного договору Клієнт може підписати одним із способів: накладенням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором або у випадку надіслання документів в паперовому вигляді, власноручним підписом.
Відповідно до п.3.1 Договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п.3.2 Договору, сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором.
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.
Згідно п.4.1.2 Договору, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України.
Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення клієнтом сплати кредиту та процентів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України. У випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон) на нарахування штрафних санкцій, пеня протягом періоду мораторію чи заборони, не нараховується та відновлюється після їх скасувань. У випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати половини суми кредиту.
Відповідно до п.7.1 Договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання клієнтом зобов`язань за ним.
У додатку №1 до Договору сторонами був узгоджений Графік платежів за договором № 12937-05/2023, з якого вбачається, зокрема, що відповідач мав повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними в період з 20.05.2023 до 13.05.2024.
20.05.2023 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, відомості в якому узгоджуються з суттєвими умовами договору № 12937-05/2023, включно з порядком та умовами надання і повернення кредиту, розміром процентів за користування кредитом, де відповідач також підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.
Підписання вказаних документів здійснено ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W1281».
Відповідно до п.1.6 Договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375 - 41хх - хххх - 9896, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за вказаними реквізитами.
Відповідачу ОСОБА_1 20.05.2023 о 22:25 год. на картку № НОМЕР_1 (номер транзакції в системі iPay.ua – НОМЕР_3 ) були надані кредитні кошти у розмірі 12800,00 грн, про що свідчить лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке діє в межах Договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12 (Вих. номер листа: №3466 250630114632 від 30.06.2025).
Окрім того, на виконання ухвали суду від 05.05.2026 з АТ «Універсал Банк» надійшла відповідь, з якої вбачається, що транзакція, здійснена 20.05.2023, в сумі 12800,00 грн на банківську картку № НОМЕР_4 , власником якої є ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , дата народження; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була успішною, а грошові кошти за цією транзакцією були зараховані на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_4 .
Таким чином, судом встановлено, що 20.05.2023 відповідачу на виконання Договору №12937-05/2023 були надані кредитні кошти у розмірі 12800,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Так, за змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). 
Згідно п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.
Відповідно до ст. 8 вказаного Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Таким підписом за договором кредитний договір № 6059046 був одноразовий ідентифікатор «W1281».
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупність інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Аналогічної позиції висловлена в поставові КЦС ВС від 15.01.2025 року у справі №753/16762.
Суд доходить висновку, що між сторонами був укладено кредитний договір № 12937-05/2023, а ТОВ «АВАНС КРЕДИТ»свої зобов`язання перед відповідачем виконало.
Як встановлено з розрахунку заборгованості за кредитним договором №12937-05/2023, складеного ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», за період з 20.05.2023 до 19.10.2023, відповідач  ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 51772,16 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12800,00 грн, заборгованість за процентами – 38972,16 грн.
19.10.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладений договір факторингу №19102023, у відповідності до умов якого, згідно з п.п .1.1, 1.2, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 Цивільного кодексу України, фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
Згідно з копією витягу Реєстру боржників до Договором факторингу №19102023 від 19.10.2023 року, до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (№1620) за кредитним договором № 12937-05/2023 від 20.05.2023 року, дата закінчення договору - 13.05.2024 року, сума виданого кредиту - 12800,00 грн, кількість днів прострочення – 133; сума заборгованості по відсотках в валюті кредиту - 38972,16 грн; загальна сума в валюті кредиту – 51772,16 грн.
Також, 19.10.2023 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був складений та підписаний Акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №19102023.
Відповідно до платіжної інструкції № 73067 від 19.10.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило на користь ТОВ «Аванс Кредит» оплату згідно Договору факторингу № 19102023 у сумі 1 684 224,96 грн.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідачем не надано доказів того, що ним належним чином виконувались зобов`язання з повернення кредитних коштів первісним кредиторам.
Відступленням права вимоги є договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні […], а не документи, що засвідчують права, які передаються. За таких обставин, у позивача, як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорах, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.
Аналогічної правової позиції дотримується і КЦС ВС в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Зважаючи, що умови договору про відступлення права вимоги виконано сторонами, вартість, обумовлена договором, відомості, що вказаний правочин оскаржувався в судовому порядку відсутні, суд вважає, що позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту, що обумовлена умовами Договору кредитодавцю ТОВ «Аванс Кредит», беручи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо факту отримання ним кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором 12937-05/2023 в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12800,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 91699,20 грн суд зазначає наступне.
Як зазначалось раніше п.п. 1.2, 1.4 Договору визначено, що кредит надається строком на 360 днів; дата надання кредиту: 20.05.2023; дата погашення кредиту 13.05.2024. За користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована та обумовлено, що процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.
Відповідно до п.1.5 Договору, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.
Отже, з аналізу означених положень Договору суд зробив висновок, що сторони означеного правочину обумовили те, що протягом усього строку дії Договору процентна ставка є фіксованою (незмінною) і становить 1,99%/день.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем кредитом, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Кредитного договору, встановив, що їх розмір визначений правильно.
Як встановлено судом, первісним кредитодавцем ТОВ «Аванс Кредит» відсотки за користування кредитними коштами позичальником були нараховані з 20.05.2023 до 19.10.2023 включно, тобто до часу укладення Договору факторингу.
Відповідно до розрахунку нового кредитора ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 12937-05/2023 від 20.05.2023 року розраховувалась у період з 20.10.2023 по 13.05.2024 та складає в загальному розмірі, з урахуванням всього періоду дії кредитного договору 104499,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12800,00 грн, заборгованість за процентами – 91699,20 грн.
Щодо дотримання первісним кредитодавцем Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 в частині здійснення розрахунку розміру відсотків з призми відсоткової ставки 1,99%/день суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); починаючи з 21.08.2024 та надалі - 1%.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1 ст.5 ЦК України).
Частиною 3 ст.6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Суд звертає, що встановлення процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що передбачена умовами Договору, мало місце до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023, а також нарахування первісним кредитодавцем позичальнику відсотків за користування кредитним коштами мало місце до набрання чинності означеним Законом.
Враховуючи виклеєне, суд доходить висновку, що первісним кредитодавцем ТОВ «Аванс Кредит» при здійсненні розрахунку за період з 20.05.2023 до 19.10.2023 та позивачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» за період з 20.10.2023 до 22.04.2024, були дотримані положення Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (укладення Договору, тобто станом на 20.05.2023).
Тому, на переконання суду, сума заборгованості за відсотками яка станом на 22.04.2024 складає 86 350,08 грн є доведеною та відповідає вимогам Закону.
Нарахування відсотків за період з 23.04.2024 до 13.05.2024 (21 день), в межах дії кредитного договору, суд вважає за доречним перерахувати відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», а саме: 12800,00 (тіло кредиту)*1,5 % /день*21, що становить 4032,00 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідача, з урахуванням нарахувань ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складає 90382,08 грн (86 350,08+4032,00).
При цьому, суд звертає увагу, що згідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).
Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до частин 1-4 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.
Суд дійшов висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за користування кредитом, суму заборгованості за якою заявлена позивачем до стягнення, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг і підлягає зменшенню до 45 191,04 грн (90382,08 грн - 50%).
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 45 191,04 грн, що на переконання суду відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.
З огляду на викладене вище, оскільки відповідач свої зобов`язання за умовами Договору №12937-05/2023 у повному обсязі не виконав, доказів відсутності своєї заборгованості перед позивачем суду не надав, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за Договір про надання фінансового кредиту № 12937- 05/2023 від 20.05.2023 у розмірі 57991,04 грн, з яких: заборгованість по тілу – 12800,00 грн, заборгованість по відсотках – 45 191,04 грн.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.
Встановлено, що між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року.
Згідно із п. 1.1, п. 2.3 вказаного договору, клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової(правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) Кредитну справу складає: 8000,00 грн без ПДВ.
Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надано копії таких документів: Акту № 12 наданих послуг від 10.04.2026, укладеного між АО «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І. та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», згідно з яким виконавцем надано клієнту, а клієнтом прийнято послуги згідно з договором про надання правової (правничої допомоги) № 0107 від 01.07.2025 щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 12937-05/2023, у сумі 8000,00 грн; детального опису наданих послуг до акту № 1398 від 05.09.2025 за договором про надання правової (правничої допомоги) №0107 від 01.07.2025 у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100947818, де боржником є ОСОБА_1 , згідно з яким: усна консультація клієнта 0,30 години; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 години, погодження правової позиції клієнта - 0,30 години, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта 3 години 30 хвилин, усього 6 годин 30 хвилин, подання заяви до суду від імені кліжнта-1шт; ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» адвокатом Усенком М.І., виданого АО «Апологет». 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18.
Таким чином, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи.
Тому, не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись положення процесуального законодавства, зокрема ч.ч. 3-5,9 ст. 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат та не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у додатковій постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, у поставі від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц та постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 висловив позицію про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
У поставні від 22 жовтня 2025 року по справі № 761/415/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виснував, що за відсутності клопотання іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідач у своїх запереченнях просив суд зменшити суму витрат на правову допомогу до 4000,00 грн на підстав того, що дані витрати є завищеними та не співмірними позовним вимогам. 
Враховуючи, що звернення до суду з позовною заявою, сформованою через електронну систему «Електронний суд», клопотання сторони позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відкриття провадження у даній цивільній справі в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, проведення розгляду справи без участі сторін та фіксування судового засідання технічними засобами, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, про часткове задоволення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 25021 від 21.04.2026 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн (коефіцієнт 0,8 від ставка судового збору визначеної Законом України «Про судовий збір»).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд частково задовольнив позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 2774,71 грн (57991,04х5000,00/104499,20).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачки підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 1477,48 грн (57991,04х2662,40/104499,20).
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» заборгованість за договором №12937-05/2023 від 20.05.2023 року в загальному розмірі 57991,04 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12800,00 грн, заборгованість за процентами – 45 191,04 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору в сумі 1477,48 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2774,71 грн.
У задоволенні решти вимог про стягнення судових витрат витрати на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 35234236, адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення скласти 09.06.2026. 

Суддя О.Ю. Алтухова