Справа № 127/22824/23 
Провадження № 33/801/509/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Каленяк Р. А.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
07 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С.Г., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,
у с т а н о в и в:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить змінити вищезазначену постанову в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а саме змінити з позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 6 місяців на накладення на нього штрафу на користь держави у розмірі 850 грн. Одночасно ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що із вищезазначеною постановою ОСОБА_1 ознайомився лише 20.04.2026 року у поштовому відділенні «Укрпошти» за місцем свого тимчасового проживання, оскільки остання йому не вручалася та не направлялася на його адресу. Окрім того, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , проте така адреса є невірною, оскільки дійсний номер квартири АДРЕСА_2 , яка належить матері ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наведенні підстави для поновлення строку, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено порядок та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особи, визначені ст.294 КУпАП, розпоряджаються на власний розсуд в межах процесуального закону.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. 
Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Як убачається з матеріалів провадження, постанова суду першої інстанції винесена 29.08.2023 року. Відтак, ураховуючи положення ст. 294 КУпАП, десятим днем оскарження постанови являється 07.08.2023 року.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2023 року є неповажними з огляду на таке. Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 334037 від 19.07.2023 року, місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 . Вказаний протокол підписаний як працівником поліції, так і самим ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення зі змістом протоколу, у тому числі із зазначеними в ньому персональними даними, та відсутність будь-яких зауважень щодо правильності вказаної адреси. За таких обставин доводи апеляційної скарги про неправильне зазначення адреси у постанові суду та поштовій кореспонденції є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_1 повідомив адресу АДРЕСА_1 та підтвердив її власним підписом.
Крім того, у зазначеному протоколі міститься інформація про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться за викликом у Вінницькому міському суді. Під цією інформацією також міститься окремий підпис ОСОБА_1 , яким він підтвердив факт ознайомлення з відомостями щодо місця розгляду справи. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем, також не заслуговують на увагу та не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Як убачається зі змісту апеляційної скарги, сам ОСОБА_1 зазначив, що під час проходження військової служби проживав та продовжує проживати у місті Києві.. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що сам по собі факт перебування особи у складі Збройних Сил України не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку. Для визнання таких причин поважними необхідним є встановлення конкретних обставин, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду, зокрема підтвердження того, що військова частина, у якій особа проходить службу, виконувала бойові завдання або перебувала у районі ведення бойових дій, що фактично позбавляло особу можливості реалізувати своє право на апеляційне оскарження у визначений законом строк.
Наведені обставини, свідчать про відсутність об`єктивних та непереборних перешкод для звернення ОСОБА_1 до суду з метою отримання інформації щодо розгляду справи та своєчасного подання апеляційної скарги.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
За таких обставин, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Оскільки наведені підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2023 року слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
Постановив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2023 року відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду С. Г. Копаничук