Справа № 131/697/26
Провадження № 2/131/433/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2026  	м. Іллінці 	

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Коваля А.М.,
за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,
учасники: представник позивача ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах позивачки з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 у період з березня 2021 року по 30 квітня 2026 року фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно забезпечували побутові потреби, що проявлялося у спільному проживанні, взаємній підтримці, спільних витратах на утримання сім`ї та житла. Наявність у сторін спільних дітей, спільного місця проживання, ведення спільного господарства та взаємних сімейних прав і обов`язків свідчить про існування між сторонами фактичних шлюбних відносин, притаманних подружжю. У щорічних деклараціях ОСОБА_2 зазначає Позивачку як особу, яка спільно проживає та не перебуває у шлюбі. Під час спільного проживання, 13.07.2024 року сторони набули у власність автомобіль марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, vin-код НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб використовувався для забезпечення сімейних потреб та є об`єктом спільної сумісної власності сторін. 21.11.2025 року Відповідач без відома та згоди Позивачки відчужив зазначений автомобіль, чим порушив право Позивачки на володіння та розпорядження належною їй часткою спільного майна. Оскільки Відповідач одноосібно відчужив спільне майно без згоди Позивачки та не виплатив їй компенсацію вартості належної частки, Позивачка має право на стягнення 1/2 вартості відчуженого автомобіля, що становить 75 000 грн. Таким чином, враховуючи, що сторони у період з березня 2021 року по 30.04.2026 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно набули автомобіль HONDA CR-V, 2008 року випуску, vin-код НОМЕР_1 , а Відповідач у подальшому відчужив зазначений транспортний засіб без згоди Позивачки, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та стягнення компенсації вартості 1/2 частки відчуженого автомобіля у розмірі 75 000 грн.
Представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву, у якому позов визнав частково. Стороною відповідача не заперечувалося, що у період з березня 2021 року по осінь 2024 року між сторонами існували фактичні сімейні відносини, сторони певний час проживали разом, мають спільних дітей та підтримували сімейні стосунки. Разом із тим відповідач категорично заперечував проти встановлення факту проживання однією сім`єю після осені 2024 року, посилаючись на те, що з вказаного часу сторони припинили спільне проживання, перестали вести спільне господарство та фактично припинили сімейні відносини. На підтвердження своєї позиції відповідач зазначав, що у зв`язку з проходженням військової служби він проживав окремо за місцем служби, перебував у різних населених пунктах, отримував компенсацію за піднайом житла як військовослужбовець та оформлював відповідні документи як особа, яка проживає окремо. Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що у декларації за 2025 рік позивачка не зазначена як член його сім`ї, так само як і він не зазначений членом сім`ї позивачки у її декларації. При цьому обидві сторони вказали лише спільних дітей, що на думку відповідача, свідчить про наявність батьківських правовідносин, але не підтверджує існування між сторонами сім`ї у розумінні ст. 3 СК України. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації вартості автомобіля відповідач заперечував, зазначаючи, що транспортний засіб був придбаний за його особисті кошти, отримані під час проходження військової служби, а тому є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Водночас відповідач не заперечував факту придбання автомобіля HONDA CR-V 13.07.2024 року, а також факту його подальшого відчуження 21.11.2025 року. З урахуванням викладеного відповідач не заперечував факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2021 року по осінь 2024 року, однак просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю після осені 2024 року, посилаючись на припинення між сторонами спільного проживання, ведення спільного господарства та сімейних відносин. Також відповідач просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 75 000 грн, вважаючи спірний транспортний засіб його особистою приватною власністю, придбаною за особисті кошти, отримані під час проходження військової служби.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача Щавінський Костянтин Станіславович у судовому засіданні зазначив, що відповідач визнає позов частково, просив встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2021 року по осінь 2024 року, у задоволенні вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 75 000 грн – відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , 2017 року народження, та ОСОБА_6 , 2021 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 06.06.2017 та серії НОМЕР_3 від 27.04.2021.
Сторони зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 23.10.2023, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 02.12.2021 та відомостями, які отримано судом з Іллінецької міської ради від 11.05.2026. 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За змістом ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Вирішуючи спір, суд виходить із того, що для встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідним є встановлення сукупності юридично значимих обставин, зокрема: спільного проживання сторін; ведення спільного господарства; наявності спільного побуту; спільного бюджету; взаємних прав та обов`язків; усталених сімейних відносин, притаманних подружжю. Такі обставини повинні підтверджуватись належними, допустимими та достатніми доказами у їх сукупності.
Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт наявності у сторін спільних дітей, а також участь відповідача у їх вихованні та матеріальному забезпеченні не є безумовним підтвердженням існування між сторонами сім`ї у розумінні ст. 3 СК України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 738/1452/17, відповідно до якого сама по собі наявність у сторін спільної дитини не підтверджує факту створення сім`ї та ведення спільного побуту.
З матеріалів справи вбачається, що у період з березня 2021 року по листопад 2024 року сторони підтримували фактичні сімейні відносини, проживали разом, спільно виховували дітей та вели спільний побут.
Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема: документами щодо реєстрації місця проживання сторін за однією адресою; свідоцтвами про народження спільних дітей; письмовими поясненнями сторін, викладеними у позовній заяві та відзиві на позов; частковим визнанням відповідачем факту існування між сторонами сімейних відносин у період з березня 2021 року по осінь 2024 року.
Разом із тим суд дійшов висновку, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів існування між сторонами після листопада 2024 року саме таких відносин, які за своїм змістом відповідають поняттю сім`ї у розумінні ст. 3 СК України.
Так, з наданих відповідачем доказів убачається, що після осені 2024 року відповідач у зв`язку з проходженням військової служби проживав окремо за місцем служби, перебував у різних населених пунктах, отримував компенсацію за піднайом житла та оформлював відповідні документи як особа, яка проживає окремо.
З наданих відповідачем наказів про виплату компенсації за піднайом житла (від 03.07.2025, 04.09.2025, 02.01.2026), довідки про перевірку житлових умов від 13.06.2025, рапортів від 11.06.2025 та інших службових документів убачається, що відповідач фактично проживав окремо, а позивачка не зазначалась як член його сім`ї при оформленні відповідних документів.
Крім того, суд враховує, що у щорічній декларації відповідача за 2025 рік позивачка не зазначена членом його сім`ї, а у декларації позивачки за 2025 рік відповідач також не зазначений членом її сім`ї. При цьому в обох деклараціях сторони зазначили лише спільних дітей.
Сам по собі факт окремого проживання сторін не виключає існування сім`ї, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з роботою або з інших поважних причин не проживають спільно. Однак у даному випадку позивачкою не доведено, що після листопада 2024 року сторони, незважаючи на окреме проживання, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, характерні саме для сім`ї.
Суд також враховує, що відповідач послідовно заперечував існування між сторонами сімейних відносин після осені 2024 року, зазначаючи про припинення спільного проживання та ведення спільного господарства, а інших переконливих доказів на спростування таких доводів позивачкою не надано.
За таких обставин, зважаючи на часткове визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає встановленню лише у період з березня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншій частині позовних вимог про встановлення такого факту слід відмовити за недоведеністю.
Щодо позовних вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля суд зазначає наступне.
Судом установлено, що 13.07.2024 року, тобто у період фактичного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, було придбано автомобіль марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 .
Відповідач не заперечував факту придбання транспортного засобу у зазначений період та факту його подальшого відчуження 21.11.2025 року.
Зі щорічної декларації відповідача за 2025 рік вбачається, що ним було отримано дохід від відчуження рухомого майна у розмірі 150 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав самостійного заробітку, а кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є, зокрема, заробітна плата, грошове забезпечення, пенсія та інші доходи, одержані одним із подружжя.
Таким чином, саме по собі отримання відповідачем грошового забезпечення під час проходження військової служби не свідчить про особистий характер таких коштів та не виключає поширення на майно, придбане за рахунок цих коштів у період спільного проживання сторін, правового режиму спільної сумісної власності.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини або чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто.
Разом із тим обов`язок доведення тієї обставини, що спірне майно було придбане саме за особисті кошти одного із співвласників, покладається на сторону, яка посилається на такі обставини.
Суд зазначає, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль марки HONDA CR-V був придбаний виключно за особисті кошти відповідача у розумінні ст. 57 СК України, матеріали справи не містять.
Відповідачем не надано суду доказів існування у нього особистих грошових коштів, відокремлених від спільного бюджету сторін, а також доказів того, що саме такі кошти були використані для придбання спірного транспортного засобу.
При цьому суд враховує, що автомобіль був придбаний саме у період, коли сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому відповідно до положень ст.ст. 60, 61, 74 СК України на нього поширюється презумпція спільності майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, здійснюється за взаємною згодою сторін.
Судом установлено, що відповідач одноособово відчужив спірний транспортний засіб та отримав грошові кошти від його продажу, тоді як позивачка згоди на відчуження автомобіля не надавала.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України при поділі майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, ділиться між сторонами, а неподільні речі можуть бути присуджені одному із співвласників із компенсацією іншому вартості його частки.
Оскільки автомобіль був відчужений відповідачем, фактичний поділ транспортного засобу є неможливим, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення грошової компенсації вартості її частки у спільному майні.
Враховуючи встановлену вартість відчуженого автомобіля у розмірі 150 000 грн, суд приходить до висновку, що позивачка має право на компенсацію вартості 1/2 частки спірного транспортного засобу у сумі 75 000 грн.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача слід стягнути суму судового збору, яка була сплачена позивачкою при поданні позову до суду.
Керуючись ст.ст. 3, 60, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу – задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з березня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень, 92 копійки грн сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви.
Повний текст рішення складено 18 червня 2026 року.

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 

Суддя: