ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/1893/26
Номер провадження 22-ц/818/3501/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немищлянського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року в складі судді Мартинова О.М. по справі № 645/1893/26 за позовом ОСОБА_1 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна,
В С Т А Н О В И В :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Немишлянський ВДВС у м. Харкові СМУМю) про зняття арешту з майна, а саме: з належної їй квартири АДРЕСА_1 ), який наявний в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером: 6306380 від 25 грудня 2007 року.
Ухвалою Немищлянського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт, у зв`язку з цим вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту підлягають розгляду саме шляхом оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а саме шляхом оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця.
На вказане судове рішення 23 березня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сич Марія Віталіївна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилюючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована відсутністю інформації про особу стягувача по виконавчому провадженню, а також щодо номеру виконавчого провадження, таку інформацію не вдалося отримати від виконавчої служби.
Вона зверталась зі скаргою на дії державної виконавчої служби, однак Постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, якою залишено без змін ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2025 року скаргу повернуто без розгляду, оскільки заявником не зазначений повний суб`єктний склад учасників справи (дані стягувача), не зазначено в чому полягає неправомірність дій державного виконавця та які саме положення Закону України «Про виконавче провадження» останнім було порушено.
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 14 травня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т.1, а.с. 46–47), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т.1, а.с. 40);
Адвокатом Сич Марією Віталіївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 16 квітня 2026 року (а.с. 39);
Немишлянським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України отримано в електронному кабінеті 16 квітня 2026 року (т.1, а.с. 38). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, є способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/13405/18 (провадження № 11-699апп19), на яку міститься посилання у касаційній скарзі, зазначено, що коли особа не є стороною виконавчого провадження, то, відповідно, не може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченому статтею 447 ЦПК України, за якою лише сторони виконавчого провадження мають на це право (пункт 37).[…] Велика Палата Верховного Суду вважала помилковим висновок суду апеляційної інстанції у цій справі з приводу того, що у спірних правовідносинах позивач має звернутися у визначеному ЦПК України порядку зі скаргою на дії державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, оскільки належним способом захисту його майнових прав є звернення до суду (в порядку господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу) з окремим позовом, а не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, ураховуючи також, що позивач не є стороною відповідного виконавчого провадження і за нормами цього Кодексу не може звертатися з такою скаргою (пункт 46).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що на належне їй майно накладено арешт Постановою ВДВС Фрунзенського району м. Харкова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 листопада 2003 року, серії АА № 197410 та відповідні відомості наявні в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 7).
11 листопада 2025 року за її зверненням ВДВС повідомлено, що перевіркою даних Системи встановлено, що виконавчі документи, за якими стороною є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Немишлянського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходило та не можливо ідентифікувати. Проте, за результатами здійсненої перевірки даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП - спецрозділ) встановлено, що на виконанні у Фрунзенському ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП № 17377980 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3952 від 26 вересня 2005 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» боргу у розмірі 914,52 грн та держмита у розмірі 51,00 грн. Однак, вищевказане виконавче провадження не містить жодної інформації про особу-боржника, а саме дати народження, РНОКПП, адреси місця реєстрації/проживання тощо. Згідно інформації від 11 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна знайдено арешт нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер 6306380, відповідно до повідомлення N 9985 від 13 листопада 2003 року ВДВС Фрунзенського району архівний номер 4541930HARKOV1, архівна дата 17 листопада 2023 року, дата виникнення 17 листопада 2023 року, № реєстра: 31183, внутр. № 7D013F322CF427324946. Відповідно до пункту 2 Розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік (а.с.11).
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна як боржник у виконавчому провадженні, оскільки законом у цьому випадку визначений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Разом із тим суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження з наведених вище підстав, однак на стадії вирішення питання про відкриття провадження не мав можливості встановити усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема чи є ОСОБА_2 боржником взагалі, та у якому виконавчому провадженні, хто є стягувачем у виконавчому провадженні. Встановлення вказаних обставин справи судом підлягає вирішенню на інших стадіях цивільного процесу, зокрема після відкриття провадження у справі. 
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 204/16497/23.
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є передчасним.
Враховуючи, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішення питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу, у випадку направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не підлягає вирішенню.
Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Зважаючи, що предметом апеляційного оскарження є процесуальне питання, справа по суті спору не розглядалась, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Немищлянського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова