ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.06.2026	Справа № 910/2544/26	

За позовом	Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Гребінківської міської ради	
до	1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті»  2. Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради Полтавської області	
про	визнання недійсними додаткових угод та стягнення 302 001,21 грн.,	
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників судового процесу:
прокурор:	Винник О.О.;	
від позивача:	не з`явився;	
від відповідача 1:	Серебряник О.О.;	
від відповідача 2:	не з`явився.	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Гребінківської міської ради (далі - Міська рада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (далі - ТОВ «Промгаз Сіті») та Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради Полтавської області (далі - Гребінківська міська лікарня) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 302 001,21 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода №1 від 07.06.2024 та додаткова угода №2 від 05.07.2024 до договору №02 від 01.01.2024 про постачання електричної енергії споживачу укладені всупереч приписам договору, п.п. 7 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон) та ч. 2, 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України. Крім того, вказуючи на недійсність додаткових угод Прокурор заявляє вимогу про стягнення 302 001,21 грн., як безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
14.04.2026 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Промгаз Сіті» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, звертає увагу на те, що відсутні підстави для звернення із даним позовом до суду саме Прокурором, а також стверджує, що застосовуючи до постачальника цивільно-правові наслідки у вигляді стягнення безпідставно набутих грошових коштів (за ст. 1212 ЦК України) за порушення частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідальність за яке законодавець прямо відніс до сфери адміністративної відповідальності посадових осіб замовника, фактично створюється нова форма юридичної відповідальності, яка не передбачена законом, що суперечить статті 92 Конституції України та принципу поділу влади. Крім того, на переконання відповідача 1, ціна одиниці товару електричної енергії за оскаржуваними додатковими угодами збільшилась в рамках дозволеного умовами Договору, вимогами Закону України «Про публічні закупівлі» та з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників передбачених Законом України «Про публічні закупівлі».
20.04.2026 до Господарського суду міста Києва від Прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій заявник надав додаткові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача 1, викладених у відзиві на позов, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
28.04.2026 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Промгаз Сіті» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач 1 надав додаткові пояснення в обґрунтування доводів, викладених у відзиві на позов, заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судовому засіданні 27.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 24.06.2026.
Присутній в судовому засіданні прокурор надав пояснення по суті спору, позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Присутня в судовому засіданні представник відповідача 1 надала пояснення по суті спору, заперечила проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представники позивача та відповідача 2 в судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справ були належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.
В судовому засіданні 24.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників присутніх в судовому засіданні учасників справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Гребінківською міською лікарнею проведено відкриті торги щодо закупівлі товару ID: UA-2023-12-11-012266-a (ДК 021:2015:09310000- 5:Електрична енергія) в очікуваних обсягах 700000 кВт.год з очікуваною вартістю 6 174 000,00 грн. в т.ч. ПДВ, за результатом проведення яких переможцем аукціону визначено ТОВ «Промгаз Сіті». 
01.01.2024 між ТОВ «Промгаз Сіті» (постачальник) та Гребінківською міською лікарнею (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №02 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник продає електричну енергію (код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
За умовами п. 1.3 Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 700 000 кВт-год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Згідно із п. 4.1 Договору ціна цього договору становить 6 132 000,00 грн. (шість мільйонів сто тридцять дві тисячі грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ 1 022 000,00 грн., яка реалізується в межах кошторисних призначень замовника на 2024 рік.
Пунктами 4.3, 4.4 Договору передбачено, що подальше виникнення бюджетних зобов`язань може збільшуватися/зменшуватися відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладення додаткових угод, але не може перевищувати загальну суму договору. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.
У додатку 3 до Договору сторони дійшли згоди про те, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 8,76 грн., включаючи ПДВ, тариф на послуги з передачі (0,52857 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2322 від 09.12.2023) тариф на послуги з розподілу 1,74869 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2337 від 09.12.2023).
07.06.2024 між ТОВ «Промгаз Сіті» (постачальник) та Гребінківською міською лікарнею (споживач) укладено додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода №1), відповідно до п. 1.1 якої сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 1 додатку 3 Договору «Комерційна пропозиція» та викласти його у наступній редакції: «Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 9,3241728 грн., включаючи ПДВ, тариф на послуги з передачі (0,52857 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2322 від 09.12.2023) тариф на послуги з розподілу 1.74869 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2337 від 09.12.2023).
Згідно із п. 1.2 Додаткової угоди №1 внести зміни до пункту 1.3 договору та викласти його у наступній редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 663 610,19 кВт-год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.».
Пунктом 1.3 Додаткової угоди №1 передбачено, що внести зміни до додатку 1 договору «Планові обсяги споживання електричної енергії споживачем», виклавши його у новій редакції в додатку 1 до даної додаткової угоди. 
05.07.2024 між ТОВ «Промгаз Сіті» (постачальник) та Гребінківською міською лікарнею (споживач) укладено додаткову угоду №2 до Договору (далі - Додаткова угода №2), відповідно до п. 1.1 якої сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 1 додатку 3 договору «Комерційна пропозиція» та викласти його у наступній редакції: «Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 11,012712 грн., включаючи ПДВ, тариф на послуги з передачі (0,52857 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2322 від 09.12.2023) тариф на послуги з розподілу 1,74869 грн. - затверджений Постановою НКРЕКП №2337 від 09.12.2023).
Згідно із п. 1.2 Додаткової угоди №2 внести зміни до пункту 1.3 договору та викласти його у наступній редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 579119,67 кВт-год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.».
Пунктом 1.3 Додаткової угоди №2 передбачено, що внести зміни до додатку 1 договору «Планові обсяги споживання електричної енергії Споживачем», виклавши його у новій редакції в додатку 1 до даної додаткової угоди.
На виконання умов Договору, відповідачем 1 поставлено, а відповідачем 2 прийнято наступні обсяги: 
- згідно акту приймання-передачі №ПГС 00000353 за січень 2024 року - 22 000 кВт*год. на суму 274 363,20 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №7 від 15.02.2024;
- згідно акту приймання-передачі №1465 за лютий 2024 року - 25 680 кВт*год. на суму 224 956,80 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №14 від 13.03.2024;
- згідно акту приймання-передачі №1588 за березень 2024 року - 23 580 кВт*год. на суму 206 560,80 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №39 від 12.04.2024;
- згідно акту приймання-передачі №1690 за квітень 2024 року - 18 000 кВт*год. на суму 157 680 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №50 від 14.05.2024;
- згідно акту приймання-передачі №1930 за травень 2024 року - 13 980 кВт*год. на суму 130 351,93 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №119 від 12.06.2024; 
- згідно акту приймання-передачі №2032 за червень 2024 року - 11 100 кВт*год. на суму 122 241,11 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №78 від 16.07.2024;
- згідно акту приймання-передачі №2140 за липень 2024 року - 16440 кВт*год. на суму 181 048,98 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №92 від 16.08.2024;
- згідно акту приймання-передачі №2269 за серпень 2024 року - 11 940 кВт*год. на суму 131 491,78 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №118 від 23.09.2024;
- згідно акту приймання-передачі №2375 за вересень 2024 року - 13 380 кВт*год. на суму 147 350,09 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №166 від 18.10.2024;
- згідно акту приймання-передачі №2447 за жовтень 2024 року - 16 740 кВт*год. на суму 184 352,80 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №182 від 20.11.2024;
- згідно акту приймання-передачі №2618 за листопад 2024 року - 26 580 кВт*год. на суму 292 717,88 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №194 від 19.12.2024;
- згідно акту приймання-передачі №ПГС00001938 від 31.12.2024 за грудень 2024 року - 34 380 кВт*год. на суму 378 617,04 грн. з ПДВ, сплачено відповідно до платіжної інструкції №195 від 19.12.2024 в сумі 114 850,91 грн. та від 24.01.2025 в сумі 300 000,00 грн. 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку Прокурора, додаткова угода №1 та додаткова угода №2 укладені всупереч Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим заявлено вимоги про визнання їх недійсними та стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 302 001,21 грн.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі № 6-301цс15 та постанові Великою Палатою Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15).
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:
1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі Прокурор стверджує про те, що додаткова угода №1 та додаткова угода №2 укладені всупереч приписам Договору, п.п. 7 п. 19 Особливостей, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та ч. 2, 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, що є підставами для визнання їх недійсними згідно положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону, замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
Згідно зі ст. 1 Закону договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Частиною 1 статті 41 Закону передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону (в редакції чинній на момент укладення договору), умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. 
У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником, визначеним у Законі України «Про оборонні закупівлі», а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.
Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. 
Статтею 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. 
Отже, Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Так, у постанові Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 викладено наступні правові висновки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. 
В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» №114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон №114-ІХ), яким Закон було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону №114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом №114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Варто звернути увагу і на правові висновки викладені Верховним Судом у наступних постановах.
У постанові від 06.02.2024 у справі №916/747/24 Верховним Судом зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не передбачає внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі», а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі №918/694/23 також вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
У постанові Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24 зазначено, що положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону у редакції Закону №1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі. Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону унормовано на рівні не більше 10 %. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Укладаючи спірні додаткові угоди сторони керувались вимогами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, п.п. 7 п. 19 Особливостей, п.п. 7 п. 5.5. Договору. 
Комерційна пропозиція, що є додатком №3 до Договору визначає, що на момент укладення договору ціна за 1 кВт/год електричної енергії сформована за результатами проведених процедур закупівлі та становить 8,76 грн. включаючи ПДВ. Ціна сформована з урахуванням середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», регульованих цін на послуги оператора системи передачі.
Постачальник має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.
В даному випадку, як підставу для збільшення ціни зазначено п.п.7 п. 19 Особливостей. Також, до листа - пропозиції долучено експертний висновок Харківської ТПТ №630-2/24 від 31.05.2024, яка містить середньозважену ціну електроенергії за січень 2024 року (в цілому) та за травень 2024 року в цілому.
В той же час, Додатковою угодою №1 вже в червні 2024 року збільшується вартість електроенергії на 6,44 % до 9,3241728 грн. для остаточних розрахунків за травень 2024 року. Крім того, у липні 2024 року Додатковою угодою №2 збільшується вартість електроенергії на 25,72% до 11,012712 грн. для остаточних розрахунків за червень 2024 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Однак, за приписами ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Висновок Верховного Суду викладений у постановах від 15.06.2018 у справі №910/14082/17 та від 12.10.2018 у справі №910/21671/17, згідно з яким частиною 3 ст. 631 ЦК України не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 сформульовано правовий висновок про застосування норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до якого ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в такому договорі після виконання продавцем зобов`язання з передачі товару у власність покупця не допускається.
В даному випадку, постачання електроенергії здійснювалося щоденно, тобто електроенергія не тільки переходила у власність позивача, а й споживалася ним, проте додаткові угоди укладені в супереч ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, оскільки ціна товару, будучи істотною умовою договору, не може змінюватися після передачі продавцем товару у власність покупця.
Договірні відносини відповідно до додаткових угод застосовувались до договірних величин споживання електричної енергії не на майбутнє, а з дат для товару, який вже був поставлений на дату узгодження змін до договору, що свідчить про укладення спірних додаткових угод всупереч вимогам п. 4 ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 3.1.1 та п. 3.2.4 розділу III Правил затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, відповідно до яких постачальник повідомляє споживача про наступну зміну ціни та будь-яких умов договору не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати Договір.
Аналогічні положення містяться у Договорі, зокрема пунктом 13.2 визначено, що постачальник має повідомляти споживача про зміну будь-яких умов договору не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку «на добу наперед», внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту (ч. 5 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Згідно з ч. 6 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. 
Загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача (ч. 9 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору (ч. 10 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
У листі-роз`ясненні НКРЕКП від 08.08.2019 №8312/13.1/7-19 зазначено, що входить до кінцевої ціни електричної енергії для споживача за вільними цінами. Так, вказана ціна містить структуру та складається з наступних регульованих та нерегульованих складових: закупівельна ціна за товар, тобто ціна, за якою електропостачальник закуповує електричну енергію на відповідних сегментах ринку (ціна, за якою електропостачальник закупив електричну енергію на ринку електричної енергії) - нерегульована складова; тариф на послуги з передачі електричної енергії (регульована складова) (який в загальному випадку оплачується електропостачальником оператору системи передачі); тариф на послуги з розподілу електричної енергії (регульована складова) - на підставі договору, укладеного між споживачем/електропостачальником та оператором систем розподілу. Тарифи на послуги операторів систем розподілу є також регульованими та встановлюються НКРЕКП; тариф (ціна) на послуги електропостачальника - нерегульована складова.
Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що електропостачальник має у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів, в тому числі: про вартість та умови надання послуг; про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про їхнє право припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.
Передбачена умовами договору про постачання електричної енергії споживачу зміна умов цього договору у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії, що включені у вартість товару за цим договором, не доводить виникнення у відповідача 1 права змінити вартість електричної енергії, що поставляється ним за договором, у зв`язку із коливанням цін на ринку, оскільки сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
Таким чином, Додаткова угода №1 укладена всупереч вимогам п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», оскільки укладена на підставі цінової довідки Харківської ТПТ №630-2/24 від 31.05.2024, яка не підтверджує реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення упродовж січня - травня 2024 року та застосовується до вже переданого у власність покупця товару.
Відтак, оскільки додаткова угода № 1 укладена з вищевказаними порушеннями та підлягає визнанню судом недійсною, наступні додаткові угоди також підлягають визнанню недійсними, адже їхнє укладення є похідним від змін вартості внесених першою угодою та призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена Законом.
Відповідач 1 у своїх листах не зазначив жодного належного обґрунтування причин, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним по ціні запропонованій Замовнику тим самим порушив принцип максимальної економії та ефективності здійснення закупівлі передбачений ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що спотворює результати закупівлі та нівелює економію, яку було досягнуто під час підписання договору, як наслідок, укладання додаткових угод до договору про постачання електричної енергії якими збільшено ціну електричної енергії є безпідставними.
Окрім цього, умови спірних додаткових угод суперечать вимогам ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, оскільки ціну договору змінено після виконання умов договору та фактичного постачання електричної енергії споживачу. 
Уклавши Додаткову угоду №1 сторони визначили ціну за (одиницю товару) кВт*год спожитої електричної енергії в розмірі 9.3241728 грн/ за 1 кВт*год з ПДВ, чим збільшили ціну на електричну енергію у порівнянні з ціною, визначеною Договором на 6,44 %, при цьому вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.05.2024. 
Додатковою угодою №2 внесено зміни до Договору та визначили ціну за (одиницю товару) кВт*год спожитої електричної енергії в розмірі 11,012712 грн. за 1 кВт*год з ПДВ, що свідчить про збільшення ціни на електричну енергію у порівнянні з ціною, визначеною Договором на 25,72 %, при цьому вказана ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.06.2024.
Викладені обставини дають підстави для висновку про те, що ТОВ «Промгаз Сіті» під час участі у відкритих торгах, умисно занизило ціни на електричну енергію з метою отримання перемоги у торгах, а в подальшому додатковими угодами безпідставно збільшило ціну у порівнянні з ціною, визначеною Договором, яка починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії не на майбутнє, а за попередні місяці, тобто для товару, який вже був поставлений на дату узгодження змін до договору. 
Таким чином, Додаткова угода №1 та Додаткова угода №2 до Договору укладені всупереч приписам договору, п.п. 7 п. 19 Особливостей, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України, що зумовлює підстави для визнання їх недійсними згідно положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.
Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність визнання недійсними Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 до Договору, то розрахунок за поставлену електроенергію має здійснюватися за ціною, визначеною у Договорі. 
За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію відповідачем 2 надлишково сплачено за електроенергію 302 001,21 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
З приписами ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. 
Таким чином, грошові кошти в сумі 302 001,21 грн. є такими, що були безпідставно сплачені ТОВ «Промгаз Сіті», а відтак на підставі ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України, підлягають поверненню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2024 у справі №126/2157/19 вказала, що у випадку, коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі - Порядок № 228). 
Так, абз. 1, 2 п. 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абз. 2 п. 43 Порядку № 228, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
В даному випадку, Гребінківська міська лікарня у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару (електричної енергії) в обсязі та в межах видатків, визначених Гребінківською міською радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня). 
Згідно з ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. 
Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Водночас з урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців громади, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладання підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади, що свідчить про наявність підстав для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами. 
Аналогічні висновки висвітлені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №924/1283/21.
В свою чергу, укладання договорів на закупівлю товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти із встановленням завідомо неправильної ціни, що суперечить встановленим тарифам, яка призводить до їх надмірної розтрати та нецільового використання, порушує інтереси держави в сфері використання бюджетних коштів. 
Таким чином, безпідставно отримані ТОВ «Промгаз Сіті» кошти в результаті укладення спірних додаткових угод підлягають стягненню на користь Гребінківської міської ради в дохід місцевого бюджету. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Стосовно правомірності звернення з даним позовом до суду Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави суд відзначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України). 
У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
В даному випадку, укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №912/989/18).
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на ТОВ «Промгаз Сіті».
Керуючись статтями 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Гребінківської міської ради задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 07.06.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу №02 від 01.01.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради Полтавської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті».
3. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 05.07.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу №02 від 01.01.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради Полтавської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті».
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 25б, офіс 203; ідентифікаційний код 41559270) на користь Гребінківської міської ради (37400, Полтавська обл., Лубенський р-н, м. Гребінка, пров. О. Припутня, буд. 1; ідентифікаційний код 13956272) 302 001 (триста дві тисячі одну) грн. 21 коп. Видати наказ.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 25б, офіс 203; ідентифікаційний код 41559270) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7; ідентифікаційний код 13956272) судовий збір у розмірі 8 948 (вісім тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 82 коп. Видати наказ.
6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.06.2026.

Суддя В.П. Босий