ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 р.	 	Справа № 916/1080/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Одеського обласного центру зайнятості (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Михайла Болтенка, буд. 10; код ЄДРПОУ 03491435), 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Землякової Олени В`ячеславівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Акціонерне товариство "Державний ощадний банк" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г; код ЄДРПОУ 00032129),
про стягнення 69679,89 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - Тулаїнова О.С., довіреність від 04.03.2006 № 14/27/08.01;
від відповідача - адвокат Земляков О.А., ордер серія ВН № 1694640 від 19.04.2026.
від третьої особи - не з`явився.
Обставини справи.
Одеський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Землякової Олени В`ячеславівни суми заборгованості у розмірі 69679,89 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання мікрогранту від 09.08.2022 та положень Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738. Вказує, що наслідком такого порушення є повернення відповідачем суми різниці між загальною сумою фактично сплачених податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих працівників або за себе (79960,11 грн), та сумою отриманого мікрогранту (149640,00 грн), що становить 69679,89 грн.
Також в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Акціонерне товариство "Державний ощадний банк "(ЄДРПОУ 00032129, 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 справу № 916/1080/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2026 відкрито провадження у справі № 916/1080/26. Прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Акціонерне товариство "Державний ощадний банк".
20 квітня 2026 року до суду від ФОП Землякової О.В. надійшло клопотання, в якому заявник просить суд розгляд справи № 916/1080/26 проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вказане клопотання відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
20 квітня 2026 року до суду від ФОП Землякової О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що отримання мікрогрантів визначений Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 р. № 738 (надалі – Порядок). Свої вимоги позивач аргументує посиланням на абзац 11 п. 20 Порядку. Вимогу про необхідність повернення різниці суми отриманого мікрогранту та сплачених податків та зборів, було додано в Порядок Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 7382» від 06.09.2024 № 1043, тобто через рік після укладення ФОП Земляковою О. В. договору мікрогранту
В даному випадку зміни до Порядку, значно погіршують правове становище відповідача та збільшують відповідальність у вигляді необхідності повернення частини коштів, якої на момент укладення договору мікрогранту не існувало взагалі, з урахуванням норми прямої дії ст. 58 Конституції України, принципу юридичної визначеності, вимоги позивача не можуть підлягати задоволенню
Відповідачем виконано обов`язкові умови мікрогранту, що підтверджується Актом перевірки/огляду дотримання умов договору мікрогранту/гранту від 12.09.2025, № 399: «перевіркою порушень не встановлено», тобто кошти мікрогранту ФОП Земляковою О. В. було використано відповідно до цільового призначення та у повній відповідності до умов Порядку.
Вказаний відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 20.04.2026 постановлено здійснити розгляд справи № 916/1080/26 за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.05.2026 о 11:20 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 19.05.2026 об 11:20 год.
21 квітня 2026 року до суду від Одеського обласного центру зайнятості надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування вказаної відповіді на відзив позивач зазначає, що ФОП Земляковій О.В. було достеменно відомо про умови отримання та використання коштів мікгрогранту, це ж стосується й правових наслідків невиконання встановлених вимог, позаяк останні були встановленні як на момент приєднання позивачки до договору про отримання мікгрогранту, так і на момент використання нею коштів. Незмінними ці вимоги залишилися й під час проведення відповідачем моніторингу використання мікгрогранту, а також під час прийняття наказу про повернення коштів мікрогрантів у установленому законодавством порядку у відповідності до п. 20 Порядку № 738.
Таким чином сума різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку у розмірі 69679,89 грн підлягає поверненню на рахунок уповноваженого банку, з якого було здійснено перерахування мікрогранту.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 квітня 2026 року до суду від ФОП Землякової О.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначає, що позивач намагається шляхом маніпуляцій ввести суд в оману, оскільки норми абзацу 11 п. 20 Порядку щодо повернення різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих, не існувало на момент укладення Договору, отримання коштів мікрогранту та їх використання. Сам договір мікрогранту ні на момент його укладення відповідачем, ні навіть на сьогоднішній день не містить вимоги щодо повернення різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих. Тому позовні вимоги є абсолютно безпідставними та необґрунтованими.
Вказані заперечення відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
19 травня 2026 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 19.05.2026 постановлено здійснити розгляд справи № 9161080/26 по суті впродовж розумного строку. Призначено судове засідання у справі на 18.06.2026 о 14:10 год. Повідомлено учасників справи, що судове засідання призначено на 14:10 год. 18.06.2026.
Представник позивача у судовому засіданні 18.06.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи.
Представник відповідача у судовому засіданні 18.06.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у заявах по суті справи.
У судовому засіданні 18.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено присутніх представників сторін про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ: 
Матеріали справи свідчать, що 09 липня 2022 року фізична особа-підприємець Землякова Олена В`ячеславівна (надалі – відповідач або ФОП Землякова О.В. ) подала заяву про приєднання до Договору про надання мікрогранту, згідно з якою ФОП Землякова О.В. приєдналась до умов Договору про надання мікрогранту, що оприлюднений на офіційному сайті Державного центру зайнятості (www.dcz.gov.ua). 
09 серпня 2022 року між Державним центром зайнятості, АТ «Ощадбанком» та ФОП Земляковою О.В. було укладено договір мікрогранту (надалі - Договір) в розмірі 149640,00 грн шляхом підписання заяви про приєднання в відділенні уповноваженого банку. Дата зарахування коштів на рахунок грантоотримувача 20.09.2022.
Згідно заяви на отримання гранту на власну справу № 892 NXI та бізнес плану вбачається, ФОП Землякова О.В. отримала грошові кошти у розмірі 149640,00 грн. Тема бізнес плану: відкриття кафе. 
Пунктом 20 Порядку № 738 та пунктом 1 розділу V "Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту" Договору визначено, що обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку. та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту.
Пунктом 21 Порядку зазначено, що Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку
Позивач зазначає, що 12.09.2025 Одеською філією Одеського обласного центру зайнятості проведено перевірку дотримання ФОП Земляковою О.В. умов Договору за період з 23.04.2025 по 12.09.2025, про що складено відповідний акт від 12.09.2025 № 399.
За результатами проведеної 12.09.2025 Одеською філією Одеського обласного центру зайнятості перевірки дотримання умов Договору за період з 23.04.2025 по 12.09.2025 та відомостей отриманих від відповідних органів встановлено наступне: 
- обов`язкова умова договору про надання мікрогранту відповідно до п. 20 Порядку виконана; 
- сплачено податки, збори єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування отримувачем відповідно до Постанови КМУ № 738, згідно наданих ФОП Земляковою О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) документів та витягу з інформаційної системи ДПС, щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами, з 20.02.2022 по 01.09.2025 всього 79960,11 грн, з яких:
- сума сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів) 38834,72 грн; 
- сума сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку 41125,39 грн;
- на дату підписання акту перевірки, майно придбане отримувачем мікрогранту, стосовно якого Постановою КМУ № 738 встановлені обмеження щодо їх відчуження до виконання умов Договору, в наявності.
Надані ФОП Земляковою О.В. документи були розглянуті на засіданні комісії Одеського обласного центру зайнятості з питань надання мікрогрантів/грантів.
Протоколом № 19 Засідання Комісії Одеського обласного центру зайнятості з питань надання мікрогрантів/грантів від 13 листопада 2025 року прийнято рішення про повернення коштів мікрогрантів у установленому законодавством порядку у відповідності до п. 20 Порядку № 738, а саме встановлено, що має місце різниця між загальною сумою фактично сплачених податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з Порядком працівників або за себе, та сумою отриманого мікрогранту. Різниця складає 69679,89 грн.
19 вересня 2025 року завершився трирічний строк дії укладеного ФОП Землякова О.В. Договору відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738.
Згідно п. 20 Порядку у разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту.
Позивач вважає, що сума різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку у розмірі 69679,89 грн підлягає поверненню на рахунок уповноваженого банку, з якого було здійснено перерахування мікрогранту.
10 листопада 2025 року позивач направив відповідачу лист-претензію за вих. № 4222/08.02-01-25/42-25 з вимогою у добровільному порядку повернути суму різниці між загальною сумою фактично сплачених податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з Порядком № 738 працівників або за себе, та сумою отриманого мікрогранту у розмірі 69679,89 грн, протягом 10 календарних днів з дати зазначеного листа. Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Одеського обласного центру зайнятості не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. 
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, 09.08.2022 після схвалення заявки на отримання мікрогранту, поданої ФОП Земляковою О.В., між Державним центром зайнятості, АТ «Ощадбанк» та ФОП Земляковою О.В. був укладений договір мікрогранту на суму 149640 грн, які 20.09.2022 було перераховано на поточний рахунок відповідача. 
Порядок отримання мікрогрантів визначений Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738. 
Згідно умов Порядку (в редакції станом на момент укладення договору) обов`язковою умовою договору мікрогранту, який надається одному отримувачу, визначається відповідно до його запиту, але не менше 50000 гривень та не перевищує 150000 гривень у випадку зобов`язання отримувача створити одне робоче місце після отримання мікрогранту та прийняття на нього працівника. 
Матеріали справи свідчать, що кошти мікрогранту ФОП Земляковою О.В. було використано відповідно до цільового призначення та у повній відповідності до умов Порядку, що підтверджується Актом перевірки/огляду дотримання умов договору мікрогранту/гранту від 12.09.2025 № 399 (т. 1, а.с. 23-24). Тобто згідно Акту перевірки/огляду дотримання умов договору мікрогранту/гранту № 399 від 12.09.2025, перевіркою не встановлено порушень ФОП Земляковою О.В. умов Договору.
Відповідно до абзацу 3 п. 20 Порядку (в редакції станом на період укладення договору): Обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 3 цього Порядку. 
Також Порядком (в редакції станом на період укладення договору) передбачені наступні умови за яких, сума мікрогранту підлягає поверненню: 
- у разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (абзац 4 п. 20 Порядку); 
- у разі неможливості встановлення факту або встановлення факту нецільового використання мікрогранту під час моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту, який здійснюється центром зайнятості, витрачені кошти протягом одного місяця повертаються отримувачем до уповноваженого банку (абзац 3 п. 21 Порядку); 
- у разі невикористання отримувачем протягом шести місяців з дати отримання мікрогранту або використання мікрогранту не в повному обсязі протягом зазначеного періоду невикористані кошти протягом трьох операційних днів після завершення цього строку повертаються уповноваженим банком на рахунок Мінекономіки, відкритий в Казначействі, для подальшого перерахування до Державного бюджету України (п. 23 Порядку).
Жодних інших умов за яких виникає необхідність повернення суми мікрогранту та/або якоїсь різниці, Порядок (в редакції станом на період укладення договору) не містив. 
З викладеного слідує, що ФОП Землякова О.В. у повному обсязі виконала усі умови Порядку.
Разом з тим, позивач свої вимоги обґрунтовує посиланням на абзац 11 п. 20 Порядку, відповідно до якого у разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих згідно з цим Порядком, та/або за себе для отримувачів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку як фізичні особи - підприємці, в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників та/або за себе для отримувачів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку як фізичні особи - підприємці, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня наступного місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту.
Проте вимогу про необхідність повернення різниці суми отриманого мікрогранту та сплачених податків та зборів, було додано в Порядок Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 7382" від 06.09.2024 № 1043, тобто вже після укладення ФОП Земляковою О.В. Договору.
Суд погоджується з доводами відповідача в частині того, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. 
Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення). 
У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001). 
Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).
Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98). 
Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних. 
Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, виключно якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.
Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності. 
У абзаці другому-четвертому підпункту 2.2. пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 5 червня 2019 року № 3-р(І)/2019 Конституційний Суд України звернув увагу на те, що юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. 
Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Конституційний Суд України в абзаці четвертому пункту 4 Рішення 23 грудня
Суд наголошує, що норми абзацу 11 п. 20 Порядку щодо повернення різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих, не існували на момент (09.08.2022) укладення ФОП Земляковою О.В. Договору.
В даному ж випадку, повернення коштів, які намагається стягнути позивач є нічим іншим, як збільшенням юридичної відповідальності відповідача, оскільки зміни до Порядку, внесені вже після укладення ФОП Земляковою О.В. Договору, які значно погіршують правове становище відповідача та збільшують відповідальність у вигляді необхідності повернення частини коштів, якої на момент укладення Договору не існувало взагалі.
Суд також звертає увагу, що позивачем не надано текст Договору мікрогранту від 09.08.2022, у зв`язку з чим суд не може перевірити, що на момент його укладення та на цей час Договір містить умови щодо обов`язку відповідача з повернення різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих. 
Матеріали справи також і не містять доказів, які б підтверджували, що ФОП Землякова О.В. була ознайомлена з Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 7382» від 06.09.2024 № 1043, а також погодилась на зміну умов Договору від 09.08.2022 в частині покладення на ФОП Землякову О.В. додаткової грошової відповідальності.
Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд також погоджується з доводами відповідача в частині того, що ФОП Землякова О.В. жодним чином не могла передбачити, що за повного виконання умов Договору та Порядку, за яких 09.07.2022 ФОП Землякова О.В. прийняла рішення про участь у цій програмі, Держава, за умов воєнного стану, буде намагатись покласти нову, раніше неіснуючу, юридичну відповідальність на відповідача.
Отже, суд вважає, що оскільки в цьому випадку зміни до Порядку, внесені після укладення Договору, які погіршують правове становище ФОП Землякової О.В. та збільшують юридичну відповідальність у вигляді необхідності повернення частини коштів, якої на момент укладення Договору не існувало, з урахуванням норми прямої дії ст. 58 Конституції України, принципу юридичної визначеності, вимоги позивача є необґрунтованими.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За таких обставин, оскільки відповідачем не було порушено умов Договору та Порядку, суд дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду, не порушені відповідачем станом на момент розгляду даного спору, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.
Вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю. 

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 23.06.2026.

Суддя Нікітенко С.В.