Справа № 307/3424/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Мацунича М.В., Кожух О.А.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року у складі судді Сойми М. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем шлюб укладено 25 травня 2013 року та зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 48. 
Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку їх сімейне життя складалося добре. Народився син, були великі плани на майбутнє. Позивач виїжджав на заробітки, дружина була вдома з дитиною та залишалась на господарстві. Однак, з часом дружина почала зловживати спиртними напоями і це стало нормою її життя. Це призвело до того, що без алкоголю вона вже не може. Вона неодноразово запевняла, що покінчить із цією згубною звичкою, але нічого не змінилось. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, оскільки всі намагання позивача та спроби зберегти сім`ю ні до чого не призвели. 
Позивач примирення не бажає, а тому, просив шлюб, укладений між ним позивачем та відповідачем, розірвати.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 травня 2013 року та зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 48 - розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неправомірно розглянуто справу без участі представника ОСОБА_1 , оскільки адвокат Філіп І.Ю. подавав заяву про відкладення розгляду справи на інший термін, у зв`язку з хворобою, а також суд безпідставно скоротив визначений ухвалою суду від 01.10.2025 строк на примирення. Крім того, апелянт вказує, що справжньою причиною розірвання шлюбу є те, що позивач на підставі сфальсифікованих документів та неправдивих даних намагається встановити факт самостійного виховання дитини, з метою ухилення від мобілізації.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Від позивача надійшло пояснення по справі та заперечення на апеляційну скаргу.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Статтею 24 СК України та ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Судом встановлено, що 25 травня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 48.
Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони припинили шлюбні відносини.
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.
Судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя ОСОБА_3 у відповідності до ст. 111 СК України.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2025 року зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу до закінчення наданого судом строку для примирення терміном на шість місяців по 01 березня 2026 року включно.
20 листопада 2025 року позивач ОСОБА_2 подав суду заяву про відновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Заяву мотивував тим, що примирення між сторонами неможливе, позаяк спільне подружнє життя між сторонами фактично припинено, спільного бюджету немає.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відновлено.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2025 року строк для примирення у цивільній справі скорочено до двох місяців шістнадцять днів, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Протягом цього часу сторони мали час для налагодження взаємовідносин та примирення. Однак, сторони не примирилися.
До суду апеляційної інстанції позивачем було подано пояснення та заперечення на апеляційну скаргу, в яких ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, вказував на те, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями.
Отже, в даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач висловив свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити його інтересам, клопотань про відмову від позову позивач не заявляв, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно розглянуто справу без участі представника ОСОБА_1 у зв`язку з поданням адвоката Філіпа І.Ю. заяви про відкладення розгляду справи на інший термін, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно скорочено строк для примирення також не заслуговує на увагу, оскільки як зазначалось вище судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя ОСОБА_3 у відповідності до ст. 111 СК України. Однак, сторони не примирилися. Більше того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню ст.111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: