П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16143/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 025750011387 від 05 вересня 2024 року щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 9 від 05 листопада 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 28 серпня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1986 року по 28 травня 1987 року та з 02 червня 1989 року по 25 лютого 1991 року, а до пільгового стажу - період роботи з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яким 05 вересня 2024 року прийнято рішення № 025750011387 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зі змісту такого рішення слідує, що вік заявника становить 55 років 07 місяців 03 дні, страховий стаж - 31 рік 11 місяців 07 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 відсутній.
При цьому за результатами розгляду поданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано період його навчання з 01 вересня 1986 року по 25 лютого 1991 року відповідно до диплома серії НОМЕР_1 від 01 березня 1991 року, оскільки період навчання перетинається з періодом військової служби.
Також у рішенні зазначено, що питання про зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року можливо розглянути лише після надходження рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
До такої заяви позивачем долучено копію трудової книжки, відомості з реєстру страхувальників, архівні довідки від 02 липня 2024 року №№ Б/24/47459, 47460, 47462, 47465, 47467/24-30, відомості персоніфікованого обліку.
Рішенням комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, від 05 листопада 2024 року № 9 позивачеві відмовлено в підтвердженні наступних періодів роботи як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах:
- з 02 квітня 1991 року по 21 серпня 1992 року, оскільки професії "дорожній робочий" та "майстер", за якими працював заявник, не відповідають чинним на період роботи Спискам;
- з 22 серпня 1992 року по 18 лютого 2011 року, оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць. Крім того, професії бригадир та майстер, за якими працював заявник, не відповідають чинним на період роботи Спискам, а також первинними документами не підтверджується робота за пільговою професією, зокрема в індивідуальних відомостях про застраховану особу ознака про спеціальний (пільговий) стаж відсутня. Також за лютий 1996 року, грудень 1998 року, січень, лютий, грудень 2000 року, січень 2008 року, травень 2009 року, січень 2010 року відсутні відомості про нарахування заявнику заробітної плати.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статі 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відтак, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, мають чоловіки після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
На реалізацію пункту 20 Порядку № 637 постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії (надалі - Порядок № 18-1). 
Пунктом 1 Порядку № 18-1 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема й для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.
Дія Порядку № 18-1 поширюється на осіб, які працювали: на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років; у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.
Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (пункт 6 Порядку № 18-1).
Із заявою про підтвердження стажу роботи заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу (пункт 11 Порядку № 18-1).
Згідно з пунктом 10 Порядку № 18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 18-1 рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.
Відтак, зі змісту наведених положень Порядку № 18-1 слідує, що такий застосовується при призначенні пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника. Для підтвердження стажу роботи заявник (уповноважений представник) подає до територіального органу Пенсійного фонду України відповідну заяву, за результатами розгляду якої комісією, що діє при органі Пенсійного фонду, приймається рішення про підтвердження або про відмову в підтвердженні стажу роботи.
На виконання вимог Порядку № 18-1 позивачем 01 жовтня 2024 року подано до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заяву про підтвердження стажу роботи, до якої долучено необхідні документи.
За результатами розгляду такої заяви комісією, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, 05 листопада 2024 року прийнято рішення № 9, яким ОСОБА_1 відмовлено в підтвердженні періодів роботи з 02 квітня 1991 року по 21 серпня 1992 року, оскільки професії "дорожній робочий" та "майстер", за якими працював заявник, не відповідають чинним на період роботи Спискам; з 22 серпня 1992 року по 18 лютого 2011 року, оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць; також професії "бригадир" та "майстер", за якими працював заявник, не відповідають чинним на період роботи Спискам; первинними документами не підтверджується робота за пільговою професією, зокрема в індивідуальних відомостях про застраховану особу ознака про спеціальний (пільговий) стаж відсутня; також за лютий 1996 року, грудень 1998 року, січень, лютий, грудень 2000 року, січень 2008 року, травень 2009 року, січень 2010 року відсутні дані про нарахування заявнику заробітної плати.
Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Так, згідно із Списком № 2 виробництв, робіт, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 27 січня 1991 року № 10 (була чинною до 11 березня 1994 року), у розділі XXVII "Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будівель, споруд та інших об`єктів" згадується про такі професії: а) Робітники: Асфальтобетонники, Асфальтобетонники-варильники, Бітумники, Бурильники шпурів, Гідромоніторники, Вапногасильники, Ізолювальники тощо; б) Керівники та спеціалісти: Майстри будівельних і монтажних робіт, Виконавці робіт.
11 березня 1994 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 162, якою затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
У розділі XXVII Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згадується про такі професії: а) Робітники: Асфальтобетонники, Асфальтобетонники-варильники, Бітумники, Бурильники шпурів, Гідромоніторники, Вапногасильники, Ізолювальники тощо; б) Керівники і спеціалісти: Майстри будівельних і монтажних робіт, Виконавці робіт.
16 січня 2003 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 36, якою затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
У розділі XXVII Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згадується про такі професії а) робітники: асфальтобетонники, асфальтобетонники-варильники, бітумники, бурильники шпурів, вапногасильники, вогнетривники, гідромоніторники; б) керівники та фахівці: виконавці робіт, майстри будівельних та монтажних робіт. 
Так, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 02 квітня 1991 року по 01 квітня 1992 року працював дорожнім робітником 5 розряду, а з 01 квітня 1992 року був переведений на посаду майстра дільниці № 2 Вінницького управління механізації дорожнього будівництва № 6 тресту Вінницяшляхбуд та з 18 лютого 2011 року звільнений.
При цьому Списком № 2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 27 січня 1991 року № 10 (була чинною до 11 березня 1994 року), передбачалися такі професії: а) Робітники: Асфальтобетонники, Асфальтобетонники-варильники, Бітумники, Бурильники шпурів, Гідромоніторники, Вапногасильники, Ізолювальники.
Тобто, в період роботи позивача за професією дорожнього робітника 5 розряду з 02 квітня 1991 року по 01 квітня 1992 року така професія не передбачена Списком № 2 як така, що давала право позивачу на пільгове пенсійне забезпечення.
Водночас слід звернути увагу на те, що наведений перелік професій, передбачених Списком №2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 27 січня 1991 року № 10, розміщений у розділі XXVII "Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будівель, споруд та інших об`єктів" і, виходячи з назви цього розділу, наведені у ньому роботи не є вичерпними, адже розробником Списку № 2 в кінці переліку таких робіт вжито словосполучення "та інших об`єктів", що вказує на незавершеність цього переліку. 
Так, відповідно до пункту 11 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 64. Будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи), який затверджений наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 21 лютого 2000 року № 32, дорожній робітник 5-го розряду повинен відповідати наступним вимогам: виконує складні роботи під час будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг, штучних споруд на них та тротуарів. Повинен знати: методи оцінки стану дорожнього покриття та штучних споруд; будову та правила застосування геодезичних інструментів; методи боротьби з ерозією ґрунту; способи ліквідації ожеледиці на дорогах. Під час виконання робіт з розмічання дорожнього покриття автомобільних доріг: основні види та властивості фарб, розчинників і термопластичних матеріалів, методи визначення їх в`язкості та текучості; способи нанесення лакофарбових матеріалів; розміри ліній, стріл і написів горизонтальної розмітки; порядок нанесення розмітки у поєднанні з дорожніми позначками або світлофорами; технічні вимоги до дорожньої розмітки; правила нанесення маркірувальних матеріалів у поєднанні із світлоповертальними елементами; будову та принцип дії механізованого інструменту для нанесення термопластичних матеріалів; склад і технологію нанесення двокомпонентних пластичних матеріалів.
Кваліфікаційні вимоги. Повна або базова загальна середня освіта. Професійно-технічна освіта. Підвищення кваліфікації. Стаж роботи дорожнім робітником 4 розряду не менше 1 року.
Приклади робіт. Ліквідація місць осідання дорожнього покриття. Улаштовування та ремонт труб, лотків, оголовків, підпірних стін та парапетів. Лагодження окремих пошкоджень елементів архітектурного оформлення автомобільних доріг. Розбивання пікетажу та елементів доріг у плані. Визначання висотних позначок дорожніх споруд за допомогою геодезичного інструменту. Улаштовування та ремонт дренажів і брукування з відновленням фільтрів. Установлювання захисних та сигнальних пристроїв. Закріплювання ярів, що розвиваються. Під час виконання робіт з розмічання дорожнього покриття автомобільних доріг: нанесення ліній пішохідного переходу типу "зебра" фарбами та термопластичними матеріалами, позначення острівців, що розділяють транспортні потоки протилежних напрямків, за трафаретом за допомогою пістолетів-розпилювачів; нанесення стріл, що позначають напрямок руху, на смугах двокомпонентними пластиками, світлоповертальних елементів пневматичним пістолетом; розмічання вертикальних поверхонь опор, постів, шляхопроводів, торцевих поверхонь порталів, тунелів, парапетів; виконання робіт із застосуванням лакофарбових матеріалів.
Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що функціональні обов`язки дорожнього робочого 5-го розряду, що наведені у наведеному вище Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, є найбільш наближеними до тих, що виконують працівники (робітники), які згадуються у Списку № 2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 27 січня 1991 року № 10, а тому слід дійти висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що у період з 02 квітня 1991 року по 01 квітня 1992 року позивач виконував роботу із шкідливими умовами праці на посаді, що передбачена Списком № 2.
Що ж стосується періоду роботи з 02 квітня 1992 року по 18 лютого 2011 року (позивач в цей період працював майстром дільниці № 2 Вінницького управління механізації дорожнього будівництва № 6 тресту Вінницяшляхбуд), то варто зауважити, що в постанові Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 27 січня 1991 року, постанові Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року та постанові Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року згадується про майстрів будівельних та монтажних робіт, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не підтверджено період роботи позивача з 02 квітня 1992 року по 18 лютого 2011 року як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Щодо доводів апелянта про те, що період роботи позивача з 22 серпня 1992 року по 18 лютого 2011 року не може бути підтверджено як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з відсутністю даних про проведення атестації робочих місць та її результатів, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно відмовлено позивачеві у підтвердженні періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 11 лютого 2011 року як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Крім того, безпідставними є аргументи пенсійного органу щодо незарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи за лютий 1996 року, за грудень 1998 року, за січень, лютий та грудень 2000 року, за січень 2008 року, за травень 2009 року, за січень 2010 року з огляду на відсутність даних про заробітну плату, оскільки факт роботи позивача у ці періоди підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 ; водночас відсутність даних про заробітну плату в такі періоди не може створювати негативні наслідки для позивача та слугувати підставою для відмови у зарахуванні таких періодів до пільгового стажу.
За наведених обставин позивачу безпідставно не підтверджено період роботи з 02 квітня 1991 року по 22 серпня 2011 року до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому прийняте 05 листопада 2024 року рішення № 9 обґрунтовано визнано протиправним та скасовано судом першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05 вересня 2024 року № 025750011387, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Так, згаданим вище рішенням позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу.
Зі змісту рішення слідує, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1986 року по 25 лютого 1991 року відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 01 березня 1991 року, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби.
Крім того, у такому рішенні йдеться про те, що питання зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року можливо буде розглянути після надходження рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.
Відповідно до пункту "д" частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Як свідчить зміст диплому серії НОМЕР_1 , що виданий Барським автомобільно-дорожнім технікумом, позивач у 1986 році вступив до цього технікуму, який закінчив у 1991 році.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 29 травня 1987 року по 01 липня 1989 року проходив військову службу.
Таким чином, дійсно факт накладання періоду проходження військової служби на період навчання ОСОБА_1 у Барському автомобільно-шляховому технікумі підтверджується наявними у справі доказами, однак наведене не є підставою для незарахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.
Більше того, оспорюваним рішенням не зараховано увесь період навчання позивача до страхового стажу, хоча період проходження військової служби та період навчання у Барському автомобільно-шляховому технікумі співпадають лише частково.
Також суд враховує, що проходження позивачем військової служби відбулося з відповідною перервою на період навчання у технікумі, що жодним чином не перешкоджає обрахувати та врахувати тривалість як одного, так і іншого періоду до страхового стажу.
Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про те, що питання щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року можливо розглянути після надходження рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Так, рішенням комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, від 05 листопада 2024 року № 9 ОСОБА_1 відмовлено в підтвердженні періоду роботи як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року.
Водночас цим судовим рішенням визнано протиправним та скасовано згадуване вище рішення комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки пенсійним органом безпідставно не підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, а тому такий період роботи безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05 вересня 2024 року № 025750011387 обґрунтовано визнано протиправним та скасовано судом першої інстанції, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
За приписами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Аналогічні за змістом приписи містить і пункт "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якого на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відтак, за загальним правилом, пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV або ж відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону про пенсійне забезпечення призначається особі, яка:
- досягла 55 років;
- має не менше 30 років страхового стажу (для чоловіків);
- має не менше 12 років 06 місяців стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці (для чоловіків).
Як слідує із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії, вік заявника на дату звернення за призначенням пенсії становив 55 років 07 місяців 03 дні, а страховий стаж - 31 рік 11 місяців 07 днів. Водночас пільговий стаж у ОСОБА_1 станом на день звернення із заявою про призначення пенсії відсутній.
Водночас цим судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05 листопада 2024 року №9, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 02 квітня 1991 року по 18 лютого 2011 року як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Відтак, до пільгового стажу позивача підлягає зарахуванню згадуваний вище період роботи, що в загальному складає понад 19 років.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 22 серпня 2024 року, тобто в строк, що перевищує три місяці з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсію слід призначити з 28 серпня 2024 року, тобто з дня звернення за пенсією.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.