Справа № 638/25697/25
Провадження № 2/638/4492/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді    Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря   Рудської В.П., 
представника відповідача  Ткаченка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Харківської міської ради, в якому, зокрема, просить визнати недостовірною інформацію, яка є фактичним твердженням, а саме відповідь директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павло СОМ викладену у листі від 30.04.2025 №3524/0/225-25, яка не відповідає дійсності є неправдивою, чим грубо порушенні гарантовані права ОСОБА_1 та останньому задано моральної шкоди в наслідок поширення недостовірної інформації, а саме: фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:01:012:0019 загальною площею 0,0377 га по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові, на якій розташована нежитлове приміщення літ. «В-2», що належить на праві власності ОСОБА_1 ; фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ, що нежитлова будівля літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом; фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ про внесення недостовірної інформації до декларації про готовність до експлуатації об`єкта № 1476274663101 від 16.04.2019 року, яка зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва. Також просить зобов`язати Харківську міську раду спростувати недостовірну інформацію викладену у відповіді директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павло СОМ у листі від 30.04.2025 №3524/0/225-25, яка не відповідає дійсності є неправдивою та недостовірною, шляхом надання ОСОБА_1 належної відповіді про спростування недостовірної інформації, а саме: фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:01:012:0019 загальною площею 0,0377 га по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові, на якій розташована нежитлове приміщення літ. «В-2», що належить на праві власності ОСОБА_1 ; фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ, що нежитлова будівля літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом; фактичного ствердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ про внесення недостовірної інформації до декларації про готовність до експлуатації об`єкта № 1476274663101 від 16.04.2019 року, яка зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва. Крім того просить стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а також судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.03.2025 року законним представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано Харківському міському голові Ігорю Терехову звернення про витребування інформації, яка необхідна для повного, всебічного та об`єктивного розгляду Шевченківським районним судом міста Харкова цивільної справи №638/3611/24, на яке листом директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла Сом від 30.04.2025 року №3624/0/225-25 надано відповідь. Вважає, що директором Департаменту умисно внесена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та є неправдивою та такою, що грубо порушує гарантовані права ОСОБА_1 та спричинило останньому моральної шкоди. У вказаному листі директор Департаменту зазначив про фактичне ствердження про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:01:012:0019 загальною площею 0,0377 га по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові, на якій розташована нежитлове приміщення літ. «В-2», що належить на праві власності ОСОБА_1 ; фактичне ствердження, що нежитлова будівля літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом; фактичне ствердження про внесення недостовірної інформації до декларації про готовність до експлуатації об`єкта № 1476274663101 від 16.04.2019 року, яка зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва. Вказує, що зазначені твердження не відповідають дійсності та є неправдивою інформацією.
Рішенням 30 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 16.10.2019 року № 1759/19, яким надано дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, площею 0,0380 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 . Висновком експерта з державної експертизи ОСОБА_3 від 25.11.2019 року № 15857/88-19 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно – оздоровчий комплекс), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Висновком Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 05.12.2019 року № 2730/0/608-19 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно – оздоровчий комплекс), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Висновком Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації від 12.02.2020 року № 01-04/357-2/355 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Висновком Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від 04.02.2020 року № 02-23/16 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно – оздоровчий комплекс), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 27.07.2020 року відділом у Менському районні Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:01:012:0019, площею 0,0377 га для експлуатації нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс), за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням 4 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 21.04.2021 року № 102/21 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 00377 га (кадастровий номер 6310136300:01:012:0019 за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно-оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 та вирішено надати ОСОБА_1 в оренду строком до 01.05.2026 року зазначену земельну ділянку. Декларація про готовність до експлуатації об`єкта № 1476274663101 від 16.04.2019 року, яка зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва. Необхідність перевірки достовірності відомостей, наведених у декларації № 1476274663101 від 16.04.2019 року про прийняття об`єкта будівництва до експлуатації, відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» може бути підставою для перевірки Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради або іншого органу державного архітектурно – будівельного контролю протягом трьох місяців з дня подання зазначеного документа тобто до 05.07.2019 року. Перед зверненням Харківською міською радою до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом у справі №638/3611/24 та на теперішній час перевірка відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідним органом державного архітектурно будівельного контролю з приводу здійсненої 16.04.2019 року ОСОБА_1 реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не проведена, у зв`язку з відсутністю законних підстав для її проведення, оскільки строк на проведення зазначеної перевірки сплив 5 липня 2019 року.
Вказує, що необґрунтований Акт від 21.12.2023 року головного спеціаліста сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Денисюка О.В. про обстеження земельної ділянки комунальної власності площею 0,0377 га (кадастровий номер 6310136300:01:012:0019) за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно-оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 , який з урахуванням заявлених позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 у цивільній справі № 638/3611/24 відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду взагалі не є законною підставою для звернення до суду з вказаними позовом та заявленням позивних вимог на підставі ст. 376 ЦК України.
Зазначає, що відсутній підтверджуючий факт, який надавав би законне право Харківській міській раді стверджувати про здійснення ОСОБА_1 самочинної або неналежної реконструкції 16.04.2019 року, оскільки зазначений факт можливо встановити лише при проведенні перевірки органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, яка проведена не була.
Органом державного архітектурно – будівельного контролю та нагляду не видавався будь-який припис ОСОБА_1 щодо здійсненої 16.04.2019 року реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 05.07.2019 року сплив спеціальний строк позивної даності для подання Харківської міської ради позову про скасування реєстрації декларації № 1476274663101 від 16.04.2019 року.
Наведене на думку представника позивача свідчить про внесення до відповіді директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павла СОМ від 30.04.2025 №3524/0/225-25 завідомо недостовірних відомостей, що не відповідають дійсності та є неправдивими, які зазначені з метою введення Шевченківського районного суду м. Харкова в оману при здійсненні розгляду цивільної справи № 638/3611/24 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 ..
Зазначає, що недостовірна інформація щодо здійснення ОСОБА_1 реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , була поширена тобто доведена до відому більше двох осіб, чим грубо порушенні гарантовані права ОСОБА_1 та останньому завдано моральної шкоди. Поширена недостовірна інформація стала відомо колу осіб насамперед законному представнику ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , працівникам Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду.
Поширення окресленої інформації порушує немайнові права ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію, свідчить про принизливе ставлення відповідача до фізичної особи – підприємець ОСОБА_1 , що в свою чергу впливає на зниження цінності особи ОСОБА_1 .
Крім того, зазначає, що позивача принижено органом місцевого самоврядування його честі та гідності внаслідок поширення стосовно нього недостовірної інформації. Враховуючи, що позивач тривалий час намагався відновити своє порушене право шляхом звернення до Харківської міської ради та суду та позивач зазнав моральних страждань, вважає, що до відшкодування підлягає моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн..
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого Харківська міська рада вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивачем безпідставно та необґрунтовано стверджується про те, що директором Департаменту земельних відносин Харківської міської ради ОСОБА_4 до листа від 30.04.2025 № 3524/0/225-25 умисно внесено недостовірну інформацію, яка ніби то не відповідає дійсності та є неправдивою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію. Інформація, що викладена у листі Департаменту земельних відносин Харківської міської ради № 3524/0/225-25 від 30.04.2025 не доводилась до відома будь-яких інших осіб, окрім позивача, оскільки вказаний лист є результатом розгляду у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 № б/н від 31.03.2025 (вх. № 4270/0/3-25 від 31.03.2025) щодо витребування інформації, яка необхідна для повного, об`єктивного та всебічного розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова справи № 638/3611/24. Надсилання інформації, викладеної у листі Департаменту земельних відносин Харківської міської ради № 3524/0/225-25 від 30.04.2025 ОСОБА_1 не є поширенням такої інформації у розумінні поширення як складової юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації. Судова практика, на яку посилається позивач у справі № 638/25697/25 не є релевантною з даною справою.
При цьому наголошує, що заявник може залишитися не задоволений результатом розгляду свого звернення. Проте, це не свідчить про протиправність дій, пов`язаних із розглядом звернення або надання недостовірної інформації, і порушення прав та інтересів заявника з боку суб`єкта владних повноважень. Незгода заявника з результатом розгляду його звернення не є підставою для висновку про порушення його цивільного права. Даний спір заснований виключно на припущеннях позивача про порушення його прав та інтересів. Фактично позивач у даній справі не погоджується з обґрунтуванням Харківською міською радою позовних вимог у справі № 638/3611/24.
Також зазначає, що Харківська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розміщено самочинно реконструйований об`єкт, реєстрацію речових прав на який проведено за відповідачем всупереч законодавству України, порушуються права міської ради на вільне володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою. Вищевказане стало підставою для звернення Харківської міської ради до Шевченківського районного суду м. Харкова із позовом про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії у справі № 638/3611/24. 
Наголошує, що питання підстав та обґрунтування позовних вимог Харківської міської ради у справі № 638/3611/24 є предметом розгляду виключно у справі №638/3611/24. Водночас, інформація, яка визначена представником позивача у справі № 638/25697/25 як підстава звернення до суду, фактично стосується предмету доказування у справі №638/3611/24 і повинна досліджуватись в рамках відповідної справи. Натомість, позивач ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі № 638/3611/24 на переконання представника відповідача здійснює зловживання процесуальним правом на звернення до суду та звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова із позовом у справі №638/25697/25. Вказує, що ОСОБА_1 , будучи відповідачем у справі № 638/3611/24, не позбавлений висловити свою правову позицію стосовно позовних вимог Харківської міської ради, користуючись усіма процесуальними правами та обов`язками відповідача, передбаченими ЦПК України та надати до суду усі свої заперечення проти позову в порядку, передбаченим нормами ЦПК України. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі. На переконання сторони відповідача позивач вдається саме до таких дій.
З огляду на викладене вважає позов ОСОБА_1 очевидно безпідставним, оскільки фактичне непогодження позивача із результатом розгляду його звернення від 31.03.2025 № б/н (вх. № 4270/0/3-25) Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, а також правове обґрунтування позовних вимог Харківської міської ради у справі № 638/3611/24 не є безумовною підставою для визначення інформації, що викладена у листі Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 30.04.2025 № 3524/0225-25, недостовірною, та, як наслідок такою, що порушує права позивача. З огляду на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 вказує про відсутність підстав для на відшкодування йому моральної шкоди. Позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме діями відповідача. Також зазначає, що позивачем за вищевказаною вимогою обрано неефективний спосіб захисту, оскільки спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що на час прийняття Рішення 30 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 16.10.2019 № 1759/19, яким надано дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно 0,0380 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 були відсутні будь які порушення з приводу проведеної ОСОБА_1 16.04.2019 реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 . При складанні висновку Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 05.12.2019 року № 2730/0/608-19, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно – оздоровчий комплекс), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 були відсутні будь-які порушення з приводу проведеної ОСОБА_1 16.04.2019 реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 . На час прийняття Рішення 4 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 21.04.2021 р. № 102/21, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,0377 га (кадастровий номер 6310136300:01:012:0019) за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно-оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 та вирішено надати в оренду ОСОБА_1 строком до 01.05.2026 року зазначену земельну ділянку були відсутні будь які порушення з приводу проведеної ОСОБА_1 16.04.2019 реконструкції нежитлової будівлі літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 . Інспекцією державного архітектуро будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція приміщень спортивного клубу в будівлі; АДРЕСА_1 ; 1265.9. Зали спортивні інші» № 141191061852 від 16.04.2019 року.
Згідно листа виконувача обов`язків начальника Інспекції Державного Архітектурно – Будівельного Контролю Харківської міської ради Андрія ШВЕЦЬ від 27.06.2025 № 204/0/250-25 вбачається, що необхідність перевірки достовірності відомостей, наведених у декларації №1476274663101 від 16.04.2019 про прийняття об`єкта будівництва до експлуатації, відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» може бути підставою для перевірки Інспекцією державного архітектурно–будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради або іншого органу державного архітектурно –будівельного контролю протягом трьох місяців з дня подання зазначеного документа тобто до 05.07.2019. Факт неналежного здійснення будівництва можливо встановити лише в результаті проведення державного архітектурно-будівельного контролю у встановленому порядку, що прямо передбачає вимоги ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а не незаконними та безпідставними вигадками Харківської міської ради. Натомість відповідач без проведення перевірки відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та встановлення органу державного архітектурно – будівельного контролю факту не належного або неналежного здійснення 16.04.2019 року позивачем реконструкції нежитлової будівлі літ «В-2» за адресою: АДРЕСА_1 незаконно та безпідставно стверджує про здійснення 16.04.2019 року ОСОБА_1 самовільної реконструкції зазначеної нежитлової будівлі, що не відповідає дійсності та є не правдивою інформацією, яка порушує гарантовані права ОСОБА_1 . Ддиректором Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павлом СОМ до листа від 30.04.2025 №3524/0/225-25, який був офіційною відповіддю на звернення, умисно внесено недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та є неправдивою, такою що грубо порушує гарантовані права ОСОБА_1 та спричинило останньому моральної шкоди.
Представником відповідача подано до суду заперечення, згідно яких Харківська міська рада не погоджується із твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив у справі № 638/25697/25, вважає їх такими, що підлягають відхиленню. Зокрема, вказує, що позивачем жодним чином не спростовано викладені Харківською міською радою у відзиві заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1 , як то передбачено вимогами ст. 179 ЦПК України. Фактично позивачем у відповіді на відзив продубльовано його позовні вимоги та їх обґрунтування замість викладення своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених Харківською міською радою у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Харківська міська рада вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх необґрунтованість з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву у справі № 638/25697/25. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди у повному обсязі.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 12.01.2026 року, після усунення позивачем допущених недоліків заяви, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі документів. Позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. 
З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.
30 квітня 2025 року директором Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павлом Сом надано відповідь №3524/0/225-25 ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , за результатом розгляду звернення останнього №б/н від 28.03.2025 року щодо витребування інформації для повного, об`єктивного та всебічного розгляду судом справи №638/3611/24.
Підставою звернення позивача до суду, як вбачається зі змісту заяви, є поширення директором Департаменту земельних відносин Харківської міської ради недостовірної інформації, що міститься у відповіді від 30.04.2025 року №3624/0/225-25, в якому останній зазначив про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:01:012:0019 загальною площею 0,0377 га по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові, на якій розташована нежитлове приміщення літ. «В-2», що належить на праві власності ОСОБА_1 ; твердження, що нежитлова будівля літ. «В-2» (спортивно оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом; твердження про внесення недостовірної інформації до декларації про готовність до експлуатації об`єкта № 1476274663101 від 16.04.2019 року, яка зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у порталі Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва.
При цьому, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває цивільна справа №638/3611/24 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації прав, скасування реєстрації декларації та зобов`язання вчинити певні дії. Зазначена обставина не заперечується сторонами у справі.
Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду КП «Д3» предметом позову у вказаній справі є:
- скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тертишника Дмитра Олександровича №46675615 від 26.04.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 1476274663101 за результатами чого нежитлові приміщення 1-го поверху № І, ІІ, 23-1, 24-1, 25-1, 25-2, 26-1, 26-2, 26-3, 26-4, загальною площею 103,5 кв.м в нежитловій будівлі літ. «В-1» по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові змінено на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-17, 2-го поверху № 18-:-30 в нежитловій будівлі літ. «В-2», загальною площею 467,7 кв.м по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові;
- скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція приміщень спортивного клубу в будівлі; АДРЕСА_1 ; 1265.9. Зали спортивні інші» № НОМЕР_1 від 16.04.2019 (замовник будівництва – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
- зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснити перебудову нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-17, 2-го поверху № 18-:-30 в нежитловій будівлі літ. «В-2» загальною площею 467,7 кв.м по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1476274663101) в стан, що існував до здійснення самочинної реконструкції, а саме до характеристик договору купівлі-продажу від 02.02.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 94 та поверхового плану та експлікації виготовлених КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 20.03.2007 (інвентаризаційна справа № 33523).
Станом на момент ухвалення рішення у даній справі розгляд справи № 638/3611/24 триває, рішення по справі не ухвалено.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як визначено у ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація – це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Відповідно до частин першої та другої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.
Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Згідно з статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
При цьому, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Такий правовий висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18).
Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.
Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 464/4433/15-ц (провадження № 61-26281св18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зазначено, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи)».
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, а саме фактичні твердження директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, зазначені у відповіді від 30.04.2025 №3524/0/225-25, зміст якої стосується підстав позову та предмету доказування у цивільній справі №638/3611/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про скасування державної реєстрації прав, скасування реєстрації декларації та зобов`язання вчинити певні дії, яка на теперішній час перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді міста Харкова.
Фактично ж позивач висловлює свою незгоду з обставинами щодо підстав спору та предмету доказування у цивільній справі за позовом Харківської міської ради у справі №638/3611/24, які слід встановлювати саме під час розгляду вказаної цивільної справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що інформація зазначена у даній позовній заяві, не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, оскільки ця інформація стосується підстав пред`явленого Харківською міською радою позову до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації прав, скасування реєстрації декларації та зобов`язання вчинити певні дії, а також предмету доказування у справі № 638/3611/24.
З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити відмову через неефективний спосіб захисту, обраний позивачем.
Щодо стягнення моральної шкоди.
За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 зазначила, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України(постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18).
При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто, дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non («умова, без якої не може бути») (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №910/10501/19).
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
Відтак, у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги відсутність підстав для визнання інформації такою, що порушує права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення з відповідача суми моральної шкоди.
Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
За статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди – залишити без задоволення.
Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:
позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;
відповідач: Харківська міська рада, ЄДРПОУ 04059243, м.Харків, м-н Коституції буд.7

Головуючий суддя:    Д.В. Цвірюк