Справа № 201/1283/26
Провадження № 2/201/2381/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року Соборний районний суд міста Дніпра в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра 30.01.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 , звернувся до відповідача та замовив у відповідача товар та послугу - акумулятор та заміна акумулятора телефону iPhone XS Мах. Замовлення та оплата послуги підтверджується нарядом-замовленням та квитанцією про оплату. Загальна вартість товару та послуги становила - 1100 гривень. На виконані роботи та встановлену деталь була надана усна гарантія строком 12 місяців, яка за словами продавців підтверджується квитанцією про оплату, але ця інформація ніде письмово не прописана. До моменту заміни акумулятора телефон був в заводському стані, не здійснювалося жодних ремонтів, розбирань чи сторонніх втручань. Через 2 тижні після проведеної заміни акумулятора на екрані телефона з`явилась вертикальна фіолетова смуга через весь екран, чого не було до моменту передачі пристрою в обслуговування. Та після заміни акумулятора телефон не зазнавав механічних впливів (удари, падіння, тиск), не розкривався та не передавався третім особам. Таким чином, поява смуги на екрані через два тижні може бути пов`язана з внутрішнім втручанням, здійсненим у сервісному центрі під час заміни акумулятора.
Після появи цього дефекту позивач одразу звернувся до Відповідача для вирішення проблеми. Йому запропонували залишити телефон на діагностику, щоб встановити причину появи смуги, зазначивши термін виконання - 3 робочі дні. Коли ж позивач прибув до сервісного центру, працівники повідомили що нібито вони телефон навіть не відкривали і не розбирали, оскільки, за їхніми словами, «тут все очевидно».
Співробітники сервісного центру підтверджували, що перед ремонтом і діагностикою стосовно визначення походження причини смуги механічних пошкоджень не було, також це підтверджено у нарядах-замовленнях. Але згодом стали заперечувати очевидні факти, та вносити несанкціоновані дописки (додаткову неправдиву інформацію) ручкою на нарядах-замовленнях. Також видати копії нарядів-замовлень відмовлялись, позивач встиг тільки сфотографувати.
Незважаючи на звернення, сервісний центр відмовив мені у виправленні своїх помилок (тобто у ремонті телефону) під час дії гарантійного строку, не надавши жодного офіційного документа - ані письмової відмови, ані підтвердження гарантійних умов, крім чеку.
У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з Відповідача, ФОП ОСОБА_3 на користь Позивача, ОСОБА_1 , кошти, сплачені за неякісну послугу та товар у розмірі 1100 гривень. Стягнути з Відповідача, ФОП ОСОБА_3 на користь Позивача, ОСОБА_1 вартість майнової шкоди, завданої псуванням майна (вартість відновлювального ремонту дисплею та сенсору телефону) у розмірі 5000,00 гривень. Стягнути з Відповідача, ФОП ОСОБА_2 , на користь Позивача, ОСОБА_1 , суму моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень.
Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки відповідачем належним чином здійснено ремонт телефону, позивач прийняв телефон після ремонту та жодних зауважень від нього не надходило, також зазначив про відсутність доказів на підтвердження вказаних позивачем вимог, відтак просив відмовити в задоволенні позову.
Позивач скористалась правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечував обставини викладені у відзиві з підстав вказаних у позові, просив позовні вимоги задовольнити.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. 
Як встановлено судом, 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 , звернувся до відповідача та замовив у відповідача товар та послугу - акумулятор та заміна акумулятора телефону iPhone XS Мах. Замовлення та оплата послуги підтверджується нарядом-замовленням та квитанцією про оплату. Загальна вартість товару та послуги становила – 1100,00 гривень.
Позивач отримував телефон з ремонту, жодних зауважень щодо його стану чи роботи ним зазначено не було, на спростування вказаному жодних доказів суду не надано та судом не встановлено.
Згодом через 19 днів після отриманої послуги, позивач знову звернувся до відповідача із претензіями щодо неякісно, на його думку, наданої послуги.
13 вересня 2025 року відповідачем прийнято телефон на діагностику, із зазначенням його зовнішнього стану, як вбачається із долученого позивачем наряду замовлення, по всьому телефону наявні подряпини. Позивач вказує в позовній заяві, що телефон не піддавався жодному впливу сторонньому, не падав та нікому не передавався, проте доказів на підтвердження вказаному суду не надано.
Відповідач зазначає, що при отриманні повторному телефона на діагностику, відповідач його не розбирав, тому і не було відео фіксації, як то зазначає позивач, відповідачем було перевірено шляхом візуального та зовнішнього огляду, що встановлений відповідачем акумулятор не здувся, не пошкодився – а тому підстав розбирати телефон не було, адже робота по заміні акумулятора виконана якісно. Можливі пошкодження телефону не могли бути викликані саме заміною акумулятора, а тому з позивача не було отримано оплату та видано фіскального чеку за повторне звернення до відповідача на діагностику.
Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Разом з цим, позивач не надає доказів того, що пошкодження екрану телефону відбулось у зв`язку з неякісно наданою послугою по заміні акумулятора, зокрема експертного висновку, тощо.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).
Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).
Щодо інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог та порушення його права.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд - 
УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя    В.В. Батманова