Головуючий суддя в суді І інстанції
ОСОБА_1 
Єдиний унікальний № 374/17/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ;
потерпілого – ОСОБА_5 (не з`явився);
законного представника потерпілого – ОСОБА_6 (не з`явилася);
представника потерпілого – ОСОБА_7 (не з`явився); 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ржищів Київської області кримінальне провадження № 12025116430000025 від 25.04.2025 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, не працює, дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий,
у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнане обвинуваченим.
24 квітня 2025 року приблизно о 07 год. 30 хв. поблизу гуртожитку ДНЗ «Ржищівський професійний ліцей» заадресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна, 10, між обвинуваченим  ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_4 раптово виник умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Відразу після виникнення вказаного умислу ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, завдав долонею правої руки один удар в область лівого ока потерпілого.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 фізичного болю та заподіяв тілесні ушкодження у вигляді: забою лівого ока з підвивихом кришталика і розривом власне судинної оболонки лівого ока, синця у ділянці верхнього та нижнього повік лівого ока.
Забій лівого ока з підвивихом кришталика і розривом власне судинної оболонки лівого ока відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як він не становив небезпеки для життя потерпілого і призвів до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день.
ОСОБА_4 вчинив заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
2. Процедура.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримував державне обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України та вказував, що його вина у вчиненні кримінального проступку підтверджується матеріалами кримінального провадження. Просив врахувати щире каяття з боку обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю правопорушення, визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі. Також прокурор просив відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Прокурор вказав, що речові докази і процесуальні витрати по справі відсутні.
Правова позиція сторони захисту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Цивільний позов.
Також до початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просив стягнути на його користь із обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 5400 грн та моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.
У судовому засіданні потерпілий, його представники підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Відповідач визнав цивільний позов частково, а саме матеріальну шкоду у розмірі 5400 гривень. В решті вимог цивільного позову ОСОБА_4 просив відмовити, а також наголошував, що неодноразово вибачався перед потерпілим.
3. Оцінка суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального правопорушення, а також розуміє наслідки розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд бере до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: досудову доповідь від 13.03.2026, в якій зроблено висновок про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства; довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 338 від 11.09.2025, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не звертався, у психіатричному кабінеті не спостерігався; довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 297 від 10.09.2025, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався, у наркологічному кабінеті не спостерігався; довідку № 87-09092025/32012 на вимогу про судимість, з якої встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий; характеристику випускника за підписом в.о. директора ДНЗ «Ржищівський професійний ліцей», з якої встановлено, що ОСОБА_4 мав добрі стосунки з однолітками, користувався авторитетом серед більшості одногрупників, але до окремих учнів мав негативне ставлення; розпорядження Кагарлицької районного державної адміністрації від 28.05.2015 № 109, з якого встановлено, що ОСОБА_4 як дитина, що позбавлена батьківського піклування, влаштована на спільне проживання та виховання у дитячий будинок сімейного типу.
Вирішуючи вимоги цивільного позову щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, повно та всебічно дослідивши докази, подані сторонами у їх сукупності, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частина 5 ст. 128 КПК визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичної особи потерпілому відшкодовується особою, яка завдала шкоду.
Судом встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна матеріальна шкода, яка полягала у витратах на купівлі лікарських засобів та оплати медичних послуг для лікування травми лівого ока, яка була спричинена умисними діями обвинуваченого. Так, понесення зазначеної у позовній заяві матеріальної шкоди підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, а саме касовими чеками на купівлю лікарських засобів та актами замовлених та наданих медичних послуг. Обвинувачений позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, а тому позов в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 5400 грн підлягає задоволенню.
Стосовно стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди суд зазначає таке.
Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що знаходився на стаціонарному лікуванні 6 днів. Також ОСОБА_5 підтвердив факт вибачення перед ним ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Так, судом встановлено, що внаслідок протиправних винних дій обвинуваченого потерпілій заподіяно умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Суд вважає, що така травма погіршила якість життя потерпілого, зокрема зменшила його здатність до роботи, повсякденних активностей.
За таких обставин, суд дійшов висновку що потерпілому очевидно була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях в зв`язку з порушенням його працездатності та погіршення якості звичайного життя внаслідок травми. Разом з тим, заподіяння цієї шкоди перебуває у причинному зв`язку з тілесним ушкодженням, отриманим внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України щодо потерпілого.
Беручи до уваги обставини події кримінального правопорушення, моральні страждання потерпілого, суд оцінює понесену ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, і саме такий розмір буде співрозмірним обсягу понесених цим потерпілим моральних страждань та справедливою сатисфакцією за вчинення щодо нього злочину.
Суд не погоджується з розміром заявленої позивачем шкоди у розмірі 50000 грн, оскільки потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не призвели до каліцтва, у суду немає відомостей щодо доволі тривалого періоду тимчасової непрацездатності потерпілого або реабілітації для повернення до звичайного життя.
Отже, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, а тому цивільний позов потрібно задовольнити частково.
4. Призначення покарання.
Судом встановлено такі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини інкримінованої статті, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
На думку суду до обвинуваченого ОСОБА_4 доцільно застосувати процедуру звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
5. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов задоволено частково.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись статтями 368-371, 373, 374 КПК України, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом іспитового строку такі обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень та моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1