ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3485/26 Справа № 243/7616/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №243/7616/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець Ольга Сергіївна, про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Ландар Наталії Володимирівни на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Воронкова Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чолові – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що з квітня 2016 відповідач перестав перераховувати належні померлому суми пенсійних виплат.
З відповіді нотаріусу ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що недоотриманої пенсії ОСОБА_3 немає, всі пенсійні виплати були виплачені та отримані ним в повному обсязі.
Зазначає, що такі дії відповідача є незаконними та не відповідають чинному законодавству України, перешкоджають реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.
У зв`язку з цим просила визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року, зобов`язати нарахувати та виплатити пенсію за вказаний період, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 , недоотриману пенсію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ГУ ПФУ в Донецькій області - Ландар Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права і яке підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, при розгляді справи, було не в повній мірі досліджені всі аспекти справи та доводи ГУ ПФУ в Донецькій області, що у свою чергу, призвело до невірного застосування норм та положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ст. 1216, 1219, 1227 ЦКУ, а також практики Верховного Суду України. 
Вказує, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_3 перебував на обліку ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м.Бахмут як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначає, що відповідно положень статті 12 Закону №1706, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, зокрема, є повернення до покинутого місця постійного проживання або подання завідомо недостовірних відомостей.
Вказує, що нарахування пенсійних коштів ОСОБА_3 не проводилось з 01 березня 2016 року у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію пенсіонера в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до пункту 111 частини 1 статті 64 Закону №1058 виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити фізичну ідентифікацію пенсіонерів у випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою ст. 35 та ст. 46 цього Закону.
Звертає увагу, що згідно свідоцтва про смерть від 14 лютого 2025 року серія НОМЕР_1 , місце смерті ОСОБА_3 – Донецька область, м.Горлівка. За наявною інформацією, за життя, з часу припинення пенсійних виплат ОСОБА_3 , який мешкав на тимчасово окупованої території України, до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення РФ не звертався, інформація про проходження ОСОБА_3 фізичної ідентифікації особи в АТ «Ощадбанк» або в органах Пенсійного фонду України відсутня, відтак пенсія за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року не підлягала нарахуванню і не була йому нарахована. Таким чином, пенсійна справа ОСОБА_3 знята з обліку з 01 лютого 2025 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що кошти, які не були нараховані померлому не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією).
За таких умов, пенсійні виплати не можуть бути нараховані померлій особі та не можуть вважатися недоотриманою пенсією, а тому не підлягають виплаті членам сім`ї померлого.
Вказує, що для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець О.С. від 03.04.2025 вих.№146/02-14, Головним управлінням, листом від 25 квітня 2025 року за вих.№0500 0215-8/40148 повідомлено про відсутність недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Вважає, що оскільки, за життя ОСОБА_3 пенсійні кошти не підлягали нарахуванню і не були йому нараховані за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року, за таких умов, пенсійні виплати не можуть бути нараховані померлій особі та не можуть вважатися недоотриманою пенсією, а тому не підлягають виплаті членам сім`ї померлого.
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області задовольнити, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Александров О.О., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає вимоги апелянта незаконними та необґрунтованими, в задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено в повному обсязі.
Зазначає, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року прийнято у повній відповідності до норм матеріального та процесуального прав, позивач його повністю підтримує та вважає його законним. 
Вказує, що позивач ОСОБА_1 (дружина) є єдиною особою яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 липня 2025 року №411/02 31 приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець О.С. відмовила ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 на недоотримані виплати державної соціальної допомоги та недоотриману пенсію.
Вважає, що ГУ ПФУ в Донецькій області безпідставно відмовило позивачу нарахувати та виплатити недоотриману ОСОБА_3 пенсію за період 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року, в порядку спадкування за законом.
У зв`язку з чим просила апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року – залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 . Вони були зареєстровані разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів останніх серії НОМЕР_2 від 24 липня 1998 року та серії НОМЕР_3 від 17 липня 1998 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 14 лютого 2025 року.
Листом №0500-0202-8/77536 від 06 серпня 2025 року ГУ ПФУ повідомив, що ОСОБА_3 перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Виплата пенсії проведена по 31 березня 2016 року.
З 01 квітня 2016 року виплата пенсії припинена на підставі ст.12 Закону України №1706 від 20 жовтня 2014 року. За поновленням пенсії ОСОБА_3 не звертався. Пенсійна справа була знята з обліку з 01 лютого 2025 року у зв`язку з смертю ОСОБА_3 .
Проведення будь-яких операцій по пенсійній справі ОСОБА_3 , в тому числі формування рахунків неможливе. На запит нотаріуса ГУ ПФУ надано відповідь про відсутність недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 
ОСОБА_1 постановою нотаріуса №411/02-31 від 25 липня 2025 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, яка зберігається в ГУ ПФУ в Донецькій області, яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю недоотриманої пенсії ОСОБА_3 .
Згідно розрахунку пенсії ОСОБА_3 наданого відповідачем, розмір пенсії з квітня 2016 по січень 2021 складає 0,00 грн.
Отже, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді не виплаченої пенсії спадкодавцю за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що спадкодавець ОСОБА_3 був зареєстрований та мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 , тому остання є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. Вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте, у зв`язку з повідомленням відповідача про відсутність недоотриманої пенсії чоловіка, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Суд першої інстанції виснував, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця.
Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення.
Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі Закон № 1058-IV) та інших нормативноправових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативноправових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються , зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (далі – Закон №1058).
Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналогічні положення містяться у пункті 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть та документи, які підтверджують родинні стосунки та документи які свідчать про проживання з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб, незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 та вони були зареєстровані разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів останніх серії НОМЕР_2 від 24 липня 1998 року та серії НОМЕР_3 від 17 липня 1998 року.
ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент смерті спадкодавиці.
Рішення про скасування вже призначеної довічної пенсії спадкодавцю ОСОБА_3 суду не надано, за змістом наданих пояснень таке рішення відповідачем не приймалось, в той час як було вирішено призупинити виплату пенсії спадкодавцеві з 01 квітня 2016 року. Отже, в даному випадку, призначена довічна пенсія спадкодавця мала обліковуватися в будь-якому разі, навіть за умови її не нарахування та не виплати (внаслідок призупинення виплати).

Колегія суддів звертає увагу, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на їх отримання.
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_1 та зобов?язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити нарахування та виплату їй, як спадкоємцю, сум страхових виплат належних спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чим і погоджується колегія суддів.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому призначена спадкодавцеві пенсія за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року повинна була відповідачем нараховуватися, обліковуватися та бути виплаченою.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Встановивши, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Доводи відповідача, що пенсія після припинення її виплати, не нараховувалось для виплати, а тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачці в рамках спадкування належного Спадкодавцю майна, оскільки вказані кошти фактично спадкодавцю ОСОБА_3 не належали - відхиляються колегією суддів, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства про спадкування та обставинам справи, т.я. встановлено, що позивачка має право на спадкове майно – пенсію ОСОБА_3 , що є власністю позивачки в порядку спадкування за законом, а також незаконне перешкоджання відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя за період з 01 квітня 2016 року по 17 січня 2025 року.
Інші доводи відповідача зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року — немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Ландар Наталії Володимирівни - залишити без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 29.04.2026 року.

Головуючий суддя     О.В. Агєєв