ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 352/1665/23

провадження № 61-2363св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,
третя особа -ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») 
про визнання іпотеки припиненою, скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 12 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Інноваційно-промисловий банк» укладено кредитний договір № 142-2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 15 % річних на строк до 12 жовтня 2012 року включно, із щомісячним погашенням кредиту до 05 числа кожного місяця у сумі не менше 245 доларів США, починаючи з листопада 2007 року.
Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором вона передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1417 га з кадастровим номером 2625855600:02:002:0119 на АДРЕСА_1 .
22 травня 2014 між ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», який є правонаступником первісного кредитора, та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким останній набув права вимоги за вказаними кредитним договором і договором іпотеки.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року у справі № 352/1896/14-ц з позичальника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто 4 154,79 доларів США, що еквівалентно станом на 24 липня 2014 року 48 539,86 грн, та 485,39 грн судових витрат. У решті позову відмовлено за спливом позовної давності. Рішення суду було звернуте до примусового виконання.
02 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Ухвалою Тисменицького районного суду від 27 травня 2021 року частково задоволено заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони її правонаступником, замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Діджи фінанс» у виконавчому листі № 352/1896/14-ц, виданому Тисменицьким районним судом 09 листопада 2015 року.
Під час примусового виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду виконане у повному обсязі, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) Шаманського П. С. від 06 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 50630230.
Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилося виконанням, проведеним належним чином, припинилася також іпотека, яка є похідною від основного зобов`язання та дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Однак, кредитор не вжив заходів для припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, чим порушується її право, як власника, на розпорядження земельною ділянкою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 19 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І. І. за реєстровим номером 4120; 
- скасувати заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1417 га з кадастровим номером 2625855600:02:002:0119 на АДРЕСА_1 , яка накладена 19 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І. І. за реєстровим номером 4121; 
- вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 5869463 від 19 жовтня 2007 року про обтяження нерухомого майна - вказаної земельної ділянки та запис про іпотеку № 12972449 (спеціальний розділ), реєстраційний номер іпотеки 5869235 від 19 жовтня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2024 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, ТОВ «Діджи Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою, скасування заборони відчуження нерухомого майна задоволено частково.
Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки № 4120 від 19 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І. І., яка зареєстрована в Державному реєстрі іпотек 19 жовтня 2007 року, реєстраційний номер іпотеки 5869235, номер запис про іпотеку 12972449 (спеціальний розділ).
Припинено обтяження - заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1417 га з кадастровим номером 2625855600:02:002:0119 на АДРЕСА_1 , яка накладена 19 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І. І. 
за реєстровим номером 4121, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19 жовтня 2007 року, реєстраційний номер обтяження 5869463.
У решті позову відмовлено.
Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_2 повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року № 142-2007. У зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором припинилося як основне зобов`язання, так і похідне зобов`язання за договором іпотеки.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Діджи Фінанс» - адвоката Міньковської А. В. задоволено.
Рішення Тисменицького районного суду від 22 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, ТОВ «Діджи Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою, скасування заборони відчуження нерухомого майна відмовлено.
Вирішено питання стягнення судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що спірні правовідносини сторін за кредитним договором після ухвалення Тисменицьким районним судом рішення від 25 червня 2015 року у частині відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припинились, а трансформувалися у натуральне зобов`язання.
Доказів щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року позивачем не надано.
Отже, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про те, що позичальник ОСОБА_2 повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим іпотека, встановлена договором іпотеки від 19 жовтня 2017 року № 4120, є припиненою.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 
2024 року заяву представника ТОВ «Діджи Фінанс» - адвоката Міньковської А. В.
про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено у справі додаткове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 грн.

Додаткова постанова мотивована тим, що заявник довів понесення ним витрат на правничу допомогу. При цьому, були враховані заперечення іншої сторони та проаналізовано розмір таких витрат, виходячи з критеріїв розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2025 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, додаткову постановуІвано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року скасувати 
та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що у Державному реєстрі іпотек відсутня інформація про ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателя належної їй земельної ділянки, відповідних доказів останнє не надало. Тому, вважає, що рішення суду першої інстанції не порушує прав ТОВ «Діджи Фінанс», а тому апеляційний суд мав закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою цієї особи.
Додаткову постанову апеляційного суду теж вважає незаконною через неправильне вирішення справи по суті, а також те, що заявник не підтвердив належними доказами понесення відповідних судових витрат на правничу допомогу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У березні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені у ній доводи, є безпідставні та необґрунтованими, не спростовують правильності ухвалених судових рішень, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові і рішення - без змін.
Також вказало, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року поновлено заявнику строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

21 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19, Верховного Суду 
від 10 січня 2024 року у справі № 285/5574/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані у главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Боржник має виконати повністю те, що ним було обіцяне. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Сплив позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав такого припинення, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, у ЦК України та в Законі України «Про іпотеку» немає такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. У цій справі Велика Палата Верховного Суду відхилила довід позивачки про відсутність у кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом України у постанові у справі № 6-786цс17, а також у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 921/247/17-г/16, від 20 червня 2018 року у справі № 752/17492/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 569/1548/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 766/10193/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 335/9695/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 548/223/19, від 11 лютого 2022 року у справі № 482/1561/20-ц, від 17 травня 2022 року у справі №523/18773/19, від 07 вересня 2023 року у справі № 638/961/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 331/6035/21.

У постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.

Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини сторін за договором після ухвалення Тисменицьким районним судом рішення від 25 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припинились, а трансформувалися у натуральне зобов`язання. Доказів щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року № 142-2007 позивач не надала, а тому безпідставними є її позовні вимоги про визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки від 19 жовтня 2017 року № 4120, а, відповідно, і похідні вимоги про скасування заборони відчуження нерухомого майна та вилучення записів про іпотеки з відповідних державних реєстрів.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що у Державному реєстрі іпотек відсутня інформація про ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателя належної їй земельної ділянки, а тому апеляційний суд мав закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою цієї особи, є безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Вказаними нормами процесуального права передбачено можливість подання апеляційної скарги на рішення суду особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також необхідність закриття апеляційного провадження у справі, у разі, якщо під час судового розгляду виявиться, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Проте, ТОВ «Діджи Фінанс» оскаржувало до апеляційного суду рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2024 року, як учасник справи (відповідач), а не як особа, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Тому, суд апеляційної інстанції був позбавлений процесуальної можливості закриття апеляційного провадження у цій справі з наведеної підстави, на що помилково вказує особа, яка подала касаційну скаргу.

При цьому, питання переходу прав іпотекодержателя не було предметом розгляду у цій справі та не впливає на вирішення цієї справи по суті, а тому Верховний Суд не вправі надавати правову оцінку цим доводам.

Доводи касаційної скарги про те, що, вирішуючи питання про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції не врахував, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало під час судового розгляду відповідних доказів, не заслуговують на увагу.

Так, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (положення частини восьмої статті 141 ЦПК України).

В апеляційній скарзі адвокат Міньковська А. В., як представник ТОВ «Діджи Фінанс», зазначала, що орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, яку очікує понести апелянт складає 20 000 грн, а з огляду на неможливість точно визначити обсяг витрат детальний опис послуг, наданих адвокатським бюро та докази здійснених товариством витрат, необхідних для надання правової допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

18 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку представник відповідача подала заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої було надано:
- копію договору № 11 про надання правової допомоги від 12 лютого 2024 року;
- копію додаткової угоди № 26 до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2024 року;
- копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» у справі № 352/1665/23;
- копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 15 листопада 2024 року;
- копію платіжної інструкції № 7034 від 20 березня 2024 року.

Вказані докази були прийняті апеляційним судом та їм була надана належна правова оцінка. З урахуванням принципів розумності та справедливості, апеляційним судом було зменшено розмір витрат на правничу допомогу з 26 000 грн до 9 500 грн.

Належних обґрунтувань та доказів того, що ТОВ «Діджи Фінанс» взагалі не поніс відповідних витрат, заявник не надав, а тому його вимоги про скасування додаткового судового рішення та відмови у задоволенні відповідної заяви, є безпідставними.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду апеляційної інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник