ЄУН справи: 336/6581/23
Номер провадження: 1-кп/336/290/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 , 
потерпілого – ОСОБА_4 , 
представника потерпілого ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12023082080000408 від 03.03.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, українця, який перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 на посаді стрільця групи загону ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
-вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2025 року за ч. 2 ст. 307 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності,-
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КК України суд викладає формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

27 лютого 2023 року приблизно о 03.00 годині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 . 
В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з метою реалізації якого ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 приблизно о 03.05 годині наніс не менше одного удару кулаком правої руки в ділянку тулуба ОСОБА_8 , тим самим спричинивши останній закриту тупу травму тулуба з ушкодженням верхнього полюсу селезінки розмірами 6х4х2.5 см, що призвело до масивної кровотечі з крововиливом у черевну порожнину об`ємом 2000 мл, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_8 .

2. Надані обвинуваченим ОСОБА_6 покази та позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину частково визнав. 
У судовому засіданні під час допиту надав наступні покази.
У лютому 2023 року сидів на кухні квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , вживали алкоголь. Зі слів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 хотіла його вдарити, а він попередив цей удар та наніс їй один удар в селезінку. Пояснив, що після удару ОСОБА_8 , сказала, що погано себе почуває. Згодом вона пішла в іншу кімнату полежати. ОСОБА_6 з ОСОБА_10 залишились на кухні допивати алкоголь. Допивши алкоголь ОСОБА_10 пішов додому, а ОСОБА_6 пішов спати. Коли вранці прокинувся то зрозумів, що ОСОБА_8 померла. Після цього він взяв тачку, поклав туди тіло та відвіз у лісопосадку неподалік від дому. Тіло скинув у яму. 
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні посилався на те, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 та вважає що його дії потрібно кваліфікувати за ст. 128 КК України, а саме необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаю на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його винуватість поза розумним сумнівом повністю підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: сукупністю досліджених письмових доказів, а також висновками експертів за результатами проведення судових експертиз, показами потерпілого. 
Винуватість ОСОБА_6 підтверджується дослідженими письмовими доказами.

3.1 рапортом від 02.03.2023 року про те, що зникла мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В останнє її бачив вдома 26.02.2023. Мати поїхала до свого знайомого на вул. Вороніна в м. Запоріжжі. Заявник в останнє з нею розмовляв 26.02.2023, вона відповіла, що все добре. Більше на зв`язок не виходить (т.1 а.с.186).

3.2. витягом з ЄРДР № 120230820800000408 від 03.03.2023 року, короткий виклад обставин: 26.02.2023 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пішла з адреси мешкання: АДРЕСА_3 і до теперішнього часу не повернулась.

3.3 протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02.03.2023 року від ОСОБА_4 (т.1 а.с.191-192).

3.4. протоколом огляду місця події з фототаблицею та відеозаписом до нього від 24.04.2023 року, розпочатого о 20 год. 03 хв. і закінченого о 22.44 год., проведеного за адресою: м. Запоріжжя, ділянка місцевості, що розташована в лісосмузі навпроти будинку № 19 по вулиці Вороніна. В ході огляду було виявлено яму в якій під гілками виявлено поліетиленовий мішок білого кольору, обв`язаного стрічкою синього кольору. При розпаковці вказаного мішку було виявлено сумку синього кольору на колесах, яка обмотана полімерними пакетами. Під пакетами виявлено труп жінки, який знаходився в позі ембріона (т.1 а.с.196-221). 

3.5 висновком судово-медичної експертизи трупа невідомої жінки впізнаної як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №2184 від 24.02.2023 року складеного експертом ОСОБА_12 , попередженого про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України., згідно якого експерт дійшов наступних висновків, а саме: смерть ОСОБА_8 , настала від закритої тупої травми тулуба з ушкодженням тканини селезінки, що призвело до масивної кровотечі в черевну порожнину (об?ємом 2000мл.).
Проведення експертизи було ускладнене гнильними змінами. Судячи з характеру і виразності трупних явищ, умов перебування трупа до розтину, можливо зробити висновок, що з часу настання смерті до початку проведення експертизи трупа ОСОБА_8 , в морзі пройшло приблизно два місяці. Крововилив в м?які тканини в області передньої черевної стінки зліва, розрив тканини селезінки - утворились в результаті ударної травматичної дії тупого предмету, особливості якого не відтворились в характері ушкодження (не виключено від ударів руками, взутими ногами) в вище вказану ділянку тулуба. Тупа травма тулуба перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням смерті та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, утворилась за десятки хвилин-кілька годин до настання смерті.
???Синець та крововилив в м?яких тканинах середньої третини лівої гомілки, зі сторони передньої поверхні - утворились від дії тупого предмету, особливості якого не відтворились в характері ушкодження, незадовго до настання смерті, та мають ознаки легкого тілесного ушкодження.
??При проведені експертизи трупа ОСОБА_8 , будь яких різаних, колотих, колото-різаних ушкоджень не виявлено.
???Рани в верхній третині правого стегна по внутрішній поверхні, по передньо-внутрішній поверхні в верхній третині лівого стегна, по внутрішній поверхні лівого стегна, утворились посмертно, в результаті гнильних змін шкіри та м?яких тканин та дії ентомофауни (комахи та їх личинки).
???При судово-токсикологічному дослідженні м?яза та частин внутрішніх органів (шлунку та кишківника з вмістом, нирки, печінки з жовчним міхуром) трупа ОСОБА_8 , не виявлено: в м?язі: етилового, метилового, пропілових, бутилових, амілових спиртів; в шлунку та кишківнику з вмістом, в нирці, в печінці з жовчним міхуром: похідних барбітурової кислоти, похідних фенотіазину, похідних 1,4-бензодіазепіну, похідних піразолону, ноксирону, імізину, морфіну, кодеїну, діоніну, героїну, гідрокодону, папаверину, промедолу, стрихніну, атропіну, гіосціаміну, скополаміну, кокаїну, пахікарпину, анабазину, нікотину, кофеїну, парацетамолу, ефедрину, ефедрону, димедролу, похідних саліцилової та бензойної кислот. При судово-імунологічному дослідженні кісткової тканини (правий надколінник) від трупу ОСОБА_13 , виявлений антиген Н. (т.1 а.с.222-229).

3.6 протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 25.04.2023 року, під час огляду трупа громадянка ОСОБА_14 , оглянувши впізнавальну карту трупа заявила, що це труп її сестри ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.230).

3.7 висновком судово-біологічної експертизи від 06.06.2023 року №СЕ-19/108-23\4866-БД складеного експертом ОСОБА_15 , попередженого про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України., згідно якого експерт дійшов наступних висновків, що на представлених двох щітках та наволочці встановлено наявність клітин з ядрами, які належать одній особі жіночої генетичної статі (т.1 а.с. 236-249).

3.8 висновком комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №932-к від 31.05.2023 року складеного експертами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , попереджених про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України., згідно якого експерти дійшли наступних висновків. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 зафіксовані наступні тілесні ушкодження: крововилив у м`які тканини передньої черевної стінки зліва розмірами 6х4х2.5 см з крововиливом у черевну порожнину 2000 мл. Таким чином, крововилив у м`які тканини передньої черевної стінки зліва і розташоване в його проекції ушкодження (розрив селезінки виникли від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею в зазначену ділянку. Порівнюючи механізм виникнення ушкоджень у потерпілої за даними судово-медичної експертизи з механізмом спричинення за показаннями підозрюваного, встановлено співпадіння за характером знаряддя травми, травмованою ділянкою, кількістю травматичних впливів. Наведене, при відсутності розбіжностей, може свідчити про можливість спричинення ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 за механізмом на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 під час допиту і слідчого експерименту (т.2 а.с.2-12).
Суд оцінює висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду не викликають.
Зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

3.9 слідчим експериментом проведеним 24.04.2023 року слідчим ОСОБА_19 за участю свідка ОСОБА_20 у присутності понятих під час проведення якого здійснювався відеозапис, який долучений до матеріалів справи та досліджений судом. Так, ОСОБА_20 в ході слідчого експерименту пояснив, що 26.02.2023 року його знайомий ОСОБА_6 попросив його підвезти ОСОБА_21 на Вороніна 25 (місце проживання ОСОБА_6 ). Пояснив, що ОСОБА_22 була дівчиною ОСОБА_6 . Коли він забрав ОСОБА_23 , вони спочатку заїхали на ОСОБА_24 на кладовище, ОСОБА_23 там забрала пакетик, потім приїхали на АДРЕСА_4 , спочатку зайшли у квартиру до ОСОБА_25 , попили там чай, а потім приїхав ОСОБА_6 , і забрав до себе ОСОБА_23 . Свідок повідомив, що з 20.00 до 06.00 перебував у ОСОБА_26 . Коли о шостій ранку повертався додому побачив ОСОБА_6 , який курив біля вікна у квартирі. ОСОБА_27 покликав свідка до себе в квартиру, та сказав, що ОСОБА_23 паралізувало. Також запропонував свідку випити горілки, той відмовився і ОСОБА_27 сам випив декілька разів горілку. Потім свідок пояснив, що пішов у кімнату де була ОСОБА_23 , яка лежала без ознак життя. На її обличчі був синець під оком. Також свідок під час слідчого експерименту повідомив, що цього дня вони зустрілись з ОСОБА_6 біля кафе. Потім ОСОБА_27 пішов на базар за тачкою і вони пішли додому. На наступний день зустрілись близько обіду, ОСОБА_28 попросив свідка зайти до нього ввечері і вигуляти собак. Свідок вивів собак на вулицю. Через деякий час вийшов ОСОБА_27 з тачкою. Свідок на відстані 150 метрів йшов за ним. ОСОБА_27 йшов в сторону будинку Вороніна 19, там проходить траса та лісопосадка. Зайшовши туди, ОСОБА_27 вийшов звідти без тачки. Свідок прослідував за його маршрутом і побачив яму засипану гілками, припустив, що то була ОСОБА_23 (т.2 а.с. 13-18). Свідок ОСОБА_20 безпосередньо судом не допитувався у зв`язку з відмовою прокурора 26.11.2025 року від його допиту через неможливість забезпечити його явку до суду.

3.10 слідчим експериментом проведеним 01.01.2023 року слідчим ОСОБА_19 за участю підозрюваного ОСОБА_6 у присутності понятих та захисника під час проведення якого здійснювався відеозапис, який долучений до матеріалів справи та досліджений судом. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 показав, що 26.03.2023 року до нього додому прийшла ОСОБА_22 борг віддати. Вони пройшли на кухню. На кухні зав`язалась сварка і ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_23 кулаком в тулуб в область селезінки, після чого та присіла та скрутилась. Потім вона пішла відпочити та вжити наркотики в іншу кімнату. В цей час ОСОБА_6 залишився на кухні вживати алкоголь, а саме горілку. Після задрімав, коли прокинувся подивився, що ОСОБА_23 лежала на спині на дивані без ознак життя, швидку не викликав. Після чого ОСОБА_6 пішов знов на кухню вживати алкоголь, а потім ліг спати. Після того як прокинувся, поросив знайомого ОСОБА_29 придбати йому ще горілки. Розпивав горілку до обіду, а потім пішов на базар та позичив тачку. Повернувшись додому, взяв валізу синього кольору, склав ОСОБА_22 і засунув ії у валізу. Валізу засунув в пакет з під цукру. Після чого це все склав на тачку, прив`язав ременями. Попросив ОСОБА_25 вигуляти собак. Коли ОСОБА_25 вийшов з собаками на вулицю в сторону школи, ОСОБА_6 вивіз труп неподалік свого дому у лісопосадку, скинув у яму пакет та закидав гілками. Тачку повернув володільцю. Також пояснив, що у ОСОБА_23 був при собі сенсорний телефон, який він викинув у річку (т. 2 а.с. 76-84). 

3.11 протоколом проведення негласної слідчої дії від 20.06.2023 року дозвіл на проведення якої було надано слідчим суддею Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року. Згідно протоколу, ОСОБА_6 під час розмови із співробітником поліції повідомляє як наносив удар ОСОБА_30 , про конфлікт між ними перед нанесенням удару, про те як приховав труп, а саме скрутив його в позу ембріона, засунув у валізу а потім у мішок з під цукру та вивіз і викинув в яму неподалік від свого дому (т.2 а.с. 97-101).

3.12 показами потерпілого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні показав, що ОСОБА_31 знає ще з 2022 року їх познайомила мама ОСОБА_8 . Вказав, що мама постійно їздила додому до ОСОБА_6 , останній в них дома бував рідко. Також потерпілий повідомив, що його матір алкоголь загалі не вживала, оскільки була закодована з 2018 року. В лютому 2023 року він приїхав додому з братом від бабусі. Мама була вдома, фарбувалася та кудись збиралась. Потім прийшов ОСОБА_25 , товариш ОСОБА_27 та забрав маму. Вони разом поїхали до ОСОБА_27 . В 23.45 він подзвонив матері та відповіла, що в неї все добре та обіцяла передзвонити вранці, однак не передзвонила. Вранці він прокинувся, підготував брата до навчання онлайн, а сам намагався додзвонитись мамі. Також дзвонив ОСОБА_27 , однак той повідомив що не знає де вона. Сказав, що начебто її забрали ЗСУ, після того як вона вийшла від нього. Також дзвонив ОСОБА_25 , той повідомив що не знає де його матір. Оскільки це було вперше, коли матір не виходила на зв`язок, звернувся до поліції. Поліція приїхала до них додому, взяла деякі мамині речі та поїхала до ОСОБА_27 . Про смерть матері дізнався від тітки. Також пояснив, що по геолокації він бачив останнє місцезнаходження мами у ОСОБА_27 . 
Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

4. Висновки та мотиви суду щодо доведеності вини обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України.

Дослідивши письмові докази, покази потерпілого, суд приходить до висновку про доведеність вини поза розумним сумнівом ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої за викладених в обвинувальному акті обставин. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду, обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено
Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні — тяжкі тілесні ушкодження, похідні — смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження суб`єкт правопорушення ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. Об?єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння, яким заподіюється тяжке тілесне ушкодження іншій особі; 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причино наслідковий зв?язок між зазначеним діянням і наслідками.
Тілесне ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних тощо. Дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого. Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причиново-наслідковому зв?язку.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини — умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).
Дослідивши письмові докази, допитавши потерпілого, суд визнає доведеним наявність умислу обвинуваченого саме на заподіяння умисного тяжкого ушкодження, а також те, що завдане тілесне ушкодження, а саме в область грудної клітки, селезінки, є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя, і перебуває у прямому причинному зв?язку з настанням смерті потерпілого.
При цьому, завдаючи удар в область тулуба (селезінки) жінці, ОСОБА_6 мав усвідомлювати можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння. ОСОБА_6 розумів куди саме він наносить удар, з якою силою. Про це він також розповів працівнику поліції під час проведення НСРД. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 розказує, що він наніс декілька ударів, а потім змінює свою позицію і каже що одним сильний удар. 
Про нанесення декількох ударів ОСОБА_8 свідчать висновки експерта №2184 від 24.02.2023 року згідно яких, тупа травма тулуба перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням смерті та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, утворилась за десятки хвилин-кілька годин до настання смерті. Також експерт зазначає, що потерпілій були нанесені інші тілесні ушкодження, які не є у причинному зв`язку з настанням смерті, між тим утворилися незадовго до смерті, а саме: синець та крововилив в м?яких тканинах середньої третини лівої гомілки, зі сторони передньої поверхні - утворились від дії тупого предмету, особливості якого не відтворились в характері ушкодження, незадовго до настання смерті, та мають ознаки легкого тілесного ушкодження.
Про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_32 , а саме на обличчі, також повідомляв і ОСОБА_33 під час слідчого експерименту. Про наявність інших ушкоджень він не вказував, оскільки коли він зайшов до кімнати, ОСОБА_34 лежала на дивані прикрита ковдрою. 
Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 чітко вказує, що він бачив що ОСОБА_8 після удару стало погано, вона присіла і скрутилась, однак він не викликав їй швидку. Крім того, після того як він побачив що вона вже без ознак життя він попросив знайомого купити йому горілки і далі розпивав алкоголь не намагаючись викликати швидку ОСОБА_8 . 
Отже покази надані ОСОБА_6 у судовому засіданні про те, що він необережно наніс тяжке ушкодження ОСОБА_9 спростовуються дослідженими судом доказами. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів – протоколом слідчого експерименту.
Легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.
Так, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Зі змісту протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 убачається, що слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту свідок у присутності понятих не тільки розповів, а й детально показав відомі йому обставини вчиненого кримінального правопорушення. Протокол слідчого експерименту в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України. Окрім того, відповідає вимогам кримінального процесуального закону і слідчий експеримент проведений за участі підозрюваного ОСОБА_6 . Зміна його показів у суді, лише свідчать про його лінію захисту. 
Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).
Так, висновки досліджених в судовому засіданні експертиз, компетентність експертів, порядок проведення процесуальних дій та зміст досліджених протоколів слідчих дій обвинуваченим та його захисником не оспорювались. Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Отже, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності, достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи встановлення всіх необхідних фактичних обставин вчинення злочину, суд дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення у повному обсязі.
Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_31 за ч. 2 ст. 121 КК України, а не за ст. 128 КК України, як зазначає захисник, то слід зазначити наступне.
Перш за все слід зазначити, що одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ст. 121, та ст. 128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.
Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, на противагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження).
Так, при вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.
Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.
Як убачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б могли на думку обвинуваченого ОСОБА_6 перешкодити настанню злочинного наслідку, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень.
Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.
Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_6 був прямо спрямований на спричинення будь якого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_35 , проте, фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.
До даного висновку суд приходить, виходячи з наступних об`єктивних обставини справи:
Так, згідно висновку судово медичної експертизи смерть ОСОБА_8 , настала від закритої тупої травми тулуба з ушкодженням тканини селезінки, що призвело до масивної кровотечі в черевну порожнину (об?ємом 2000мл.).
Крововилив в м?які тканини в області передньої черевної стінки зліва, розрив тканини селезінки - утворились в результаті ударної травматичної дії тупого предмету, особливості якого не відтворились в характері ушкодження (не виключено від ударів руками, взутими ногами) в вище вказану ділянку тулуба.
Тупа травма тулуба перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням смерті та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, утворилась за десятки хвилин-кілька годин до настання смерті.
Отже, як вбачається з об`єктивних обставин справи, обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_9 умисно, а не з необережності. Окрім того, ОСОБА_6 як під час допиту так і слідчого експерименту, а також під час проведення НСРД повідомляє, що удар він наносив під час конфлікту. Покази ОСОБА_6 про те, що він захищався від ОСОБА_8 жодними доказами не підтверджуються. Отже, суд вважає, що удар, який ОСОБА_6 , був здійснений з застосуванням значної сили, адже внаслідок такого удару у ОСОБА_8 була масивної кровотеча в черевну порожнину внаслідок розриву селезінки, тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України. 

5. Мотиви суду при призначенні покарання.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Аналізуючи характер діяння, вчиненого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого,характеризуючі матеріали, а саме інформацію з КНП «ОКЗ НПД» ЗОР про те, що останній неодноразово оглядався лікарем-наркологом, діагноз: психічні та поведінкові розради внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, відсутність каяття, поведінку у суді, свідчить про те, що обвинувачений не має намірів стати на шлях виправлення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, та обставини, які пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України судом не встановлені. 
Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
У судових дебатах прокурор просив призначити покарання ОСОБА_36 у вигляді 10 років позбавлення волі.
Потерпілий та його представник підтримали позицію прокурора.
Захисник у судових дебатах просив змінити кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 діяння з ч.2 ст. 121 КК Украни на ст. 128 КК України та призначити мінімальне покарання, врахувавши, що обвинувачений на даний час здійснює захист Батьківщини. 
Враховуючи вищевикладені обставини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд призначає покарання ОСОБА_6 у виді 8 років позбавлення волі. На думку суду, таке покарання є домірним вчиненому.
Підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, що визначаються ст. 69 КК України, судом не встановлено.
Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Редакція ч.5 ст.72 КК України в актуальній на час постановлення вироку суду редакції передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого необхідно зарахувати обвинуваченому у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/2222/23, пр. 1-кс/336/486/2023 від 01.05.2023, до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою обраховується з моменту фактичного затримання 29.04.2023 року. 
Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення у травні 2020 року, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст. 307 КК України у вигляді семи років позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Ураховуючи вищевикладені обставини, суд призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 враховує покарання призначене вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2025 року та призначає остаточне з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 8 років. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання для доставлення в установу відбування покарання.

6. Вирішення питань про судові витрати, речові докази та інше.
Витрати, пов`язані із залученням експертів по справі відсутні. 
Цивільний позов відсутній.
Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України. 
Скасувати запобіжний захід у вигляді застави, застосований у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року. 
Повернути заставодавцю суму застави у розмірі 90840 грн., яка була внесена на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року за обвинуваченого ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, ураховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-102, 104-105, 118, 124, 131, 174, 223, 233, 236, 240, 242, 349, 367-371, 373-374, 376, 377, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 з урахуванням покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року та цим вироком остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Початок строку відбування ОСОБА_6 призначеного покарання обчислювати з моменту його затримання для доставлення в установу відбування покарання, зарахувавши у строк відбуття покарання за цим вироком період попереднього ув`язнення з 29.04.2023 по 10.04.2024 включно (день виходу із СІЗО у зв`язку з внесення застави) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та частково відбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року.
Скасувати запобіжний захід у вигляді застави, застосований у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року. 
Повернути ОСОБА_6 суму застави у розмірі 90840 грн., яка була внесена 10.04.2024 у кримінальному провадженні справа №336/6581/23 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року за обвинуваченого ОСОБА_6 на рахунок ТУ ДСА у Запорізькій області. 
Речові докази: дві зубні щітки, наволочку, аркуш паперу з рукописним текстом, фрагменти деревини з РБК, футболку червоного кольору зі слідами РБК, два вирізи з покривала, фрагмент лінолеумі, раковина зі слідами РБК, сифон раковини з ванної кімнати з РБК, листок призначень препаратів наркотичних засобів, дві банківські картки, аркуш паперу, куртку синього кольору, на пильник, туалетний папір, дзеркало, годинник, запальничка, коробка з чаєм, мило, сумка чорного кольору, блістр з пігулками, куртка, джинси синього кольору, футболку зеленого кольору, шкарпетки, шорти, жіночі кофту, майку, сорочку поло, предмет схожий на ніж, ручну пилку, бінокль, які зберігаються у ВП № 3 РУП ГУНП у Запорізькій області – знищити. 
Закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_6 , - залишити в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1