ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2684/25 (212/2294/25)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025
та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2025 (суддя Мартинюк С.В.)

у справі № 904/2684/25 (212/2294/25) 
за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"
про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, стягнення моральної шкоди
в межах справи № 904/2684/25 про банкрутство Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, стягнення моральної шкоди.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №1115 від 27.11.2024 Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників в частині оголошення догани кріпильнику дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та доставки матеріалів №27 шахти "Покровська" ОСОБА_1 , таб. №61-2979, позбавлення його виробничої премії у розмірі 50% за листопад місяць 2024 року. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь державного бюджету судовий збір 3028,00 грн - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2025 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства" Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу в розмірі 17 100,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням та додатковим рішенням Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 у справі № 904/2684/25 (212/2294/25) та додаткове рішення від 28.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а оскаржуване додаткове рішення - з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- судом не враховано, що порушення виявлено під час перевірки, метою якої є виявлення та попередження порушень серед працівників під час виконання ними своїх обов`язків в сфері охорони праці. Від початку перевірки до надходження зауваження перевіряючої особи ОСОБА_1 виконував роботу в підземних умовах без захисту органів дихання. У своїх письмових поясненнях працівник зазначив, що він протер респіратором обличчя та хотів його переодягнути на новий. Хоча під час перевірки не було встановлено жодної ознаки наявності наміру з боку працівника його переодягнути (він не знімав в цей час зіпсований респіратор, не тримав його у руках, не діставав та не одягав новий) — не було виявлено жодних ознак того, що працівник знаходився у процесі заміни респіратора. В цей момент на обличчі, шиї або в руках у працівника респіратора не було ані зіпсованого, ані нового, тобто в момент перевірки працівник виконував свої функціональні обов`язки кріпильника у підземних умовах без засобів індивідуального захисту на органах дихання. При цьому суд не взяв до уваги пояснення представника роботодавця — інспектора з охорони праці, який здійснював перевірку І.Кравчука, що містяться в матеріалах справи. З даних пояснень вбачається, що лише після надходження від представника роботодавця запитання чому працівник без респіратора, ОСОБА_1 відповів, що зараз вдягне та достав респіратор з правої кишені робочих штанів. Тобто жодних ознак того, що перебування без респіратору було короткостроковим під час розгляду справи судом встановлено не було;
- відсутність негативних наслідків чи шкоди від протиправної поведінки працівника в момент її виявлення не може свідчити про відсутність підстав для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. З урахуванням всіх обставин вчиненого порушення, в тому числі відсутність тяжких наслідків, роботодавцем застосований такий вид стягнення за порушення трудової дисципліни як догана, тобто найменш суворий вид дисциплінарного стягнення в трудовому законодавстві;
- свою вину працівник визнав самостійно у власних письмових поясненнях, де підтвердив, що він дійсно в момент перевірки працював без респіратору в підземних умовах. Отже він навмисно та цілком свідомо, розуміючи небезпеку впливу шкідливих факторів, його зняв та певний час перебував без респіратора до тих пір, поки не отримав зауваження. Той факт, що він мав намір одягнути новий засіб індивідуального захисту не впливає на кваліфікацію виявленого порушення як дисциплінарного, за вчинення якого особу може бути притягнуто до відповідальності. Наявність будь-яких фактично нереалізованих намірів не свідчить про відсутність вини працівника у тому порушенні, яке фактично має місце у його діях чи бездіяльності. Тобто роботодавцем доведена у повній мірі вина працівника у виявленій протиправній бездіяльності;
- є неправомірними, тобто є такими, що винесені з порушенням норм процесуального права висновки суду, що з відповідача має бути стягнуто додатково на користь держави 3028 грн. судового збору;
- сума стягнутих витрат на правничу допомогу не співмірна зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та значенням справи для позивача.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
12.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін. 
12.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій вона просила справу розглядати (всі судові засідання) за відсутністю позивача, представника позивача. 
15.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, наполіг на наявності підстав для її задоволення. 
В судове засідання 15.04.2026 сторони, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували. Водночас, в призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником скаржника в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, однак обліковий запис представника скаржника був неактивним та представник на зв`язок не вийшов, про що складено Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції».
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданої АТ "Криворізький залізорудний комбінат" апеляційної скарги, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Жодних доповнень протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.
Колегія суддів зауважує, що у справі вже відбулося судове засідання 04.03.2026, на якому був присутній представник відповідача, який надав свої пояснення та висловив міркування щодо доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом з цим, сторони, як учасники судового процесу, не були позбавлені можливості забезпечити участь у судовому засіданні 15.04.2026 будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, як безпосередньо в залі суду, так і в режимі відеоконференції.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
До того ж, відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є підставою для відкладення розгляду справи, а обставин неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги заяву позивача про розгляд справи без участі та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку рішень суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.11.2024 АТ "Криворізький залізорудний комбінат" постановлено наказ №1115 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, згідно яким зазначено зокрема наступне. 
20.11.2024 головним інспектором (з охорони праці) служби хорони праці АТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_2 була проведене перевірка стану охорони праці на робочих місцях дільниць шахти "Покровська", під час якої виявлено ряд порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці.
Так відповідно до спірного наказу зазначено, що 20.11.2024 у другу зміну кріпильник дільниці 27 ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки на дільниці в підземних умовах без застосування засобів індивідуального захисту, а саме: респіратору "Лепесток-40".
Відповідальним за вищевказане порушення є: кріпильник, 4 розряду / Дільниця ремонтно-відновлювальних робіт та доставки матеріалів (діл. 27) ш. "Покровська" / ОСОБА_1 (таб. №61-2979), який не потурбувався про своє особисте здоров`я та не захистив органи дихання респіратором "Лепесток – 40" від впливу шкідливих речовин, чим порушив п.п.20.1, 20.12 гл. 20 Додатку Д Обов`язки з охорони праці керівників, фахівців та інших працівників структурних підрозділів СТП - 00191307-Р-2011 "Настанови по системі управління охорони праці". 
Позивачем з приводу виявлено порушення надано письмові пояснення від 20.11.2024 відповідно до яких ОСОБА_1 пояснив, що приблизно о 10:00 20.11.2024 після вилучення огорожі в заїзді №45, перенесення її до іншого заїзду №128, ручного підняття на горизонт 1330 спітнів, витер ним (респіратором – "Лепесток 40") обличчя та хотів переодягти новий і в цей момент отримав зауваження від замдиректора. Після чого позивач одягнув новий лепесток. 
Згідно письмових пояснень від 19.03.2025 головний інспектор з охорони праці ОСОБА_3 зокрема зазначив, що 20.11.2024 (в зміну з 7-00 до 16-00) ним проводилась позапланова перевірка стану охорони праці на дільниці №4 ш. Покровська. Під час перевірки території виробки виконували роботи працівники допоміжної дільниці №27 серед яких був ОСОБА_4 . Під час виконання робіт (приблизно об 11 годині 00 хвилин) ОСОБА_4 знаходився в гірничій виробці без респіратора типу "Лепесток-40". На запитання: "чому Він ( ОСОБА_4 ) виконує роботи без лепестка?", позивач відповів: "Що зараз вдягне" та дістав із правої кишені робочих штанів респіратор типу "Лепесток-40".
Також відповідно до письмових пояснень головний інженер повідомив, що в інструкції з охорони праці для кріпильника (учня кріпильника) АТ "Кривбасзалізрудком" 58-2022 зазначено наступне: наявність шкідливого фактору (відповідно до атестації робочого місця): "Запиленість повітря робочої зони". Для захисту від вищезазначеного шкідливого фактору роботодавець відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону праці" забезпечив працівників АТ "Кривбасзалізрудком" засобами індивідуального захисту а саме респіраторами типу "Лепесток-40".
Відповідно до спірного наказу за порушення п.п.20.1, 20.12 гл. 20 Додатку Д Обов`язки з охорони праці керівників, фахівців та інших працівників структурних підрозділів "Настанови по системі управління охорони праці СТП - 00191307-Р-2011" кріпильнику дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та доставки матеріалів (діл.27) ш. "Покровська" ОСОБА_1 , таб. 61-2979 – оголошено догану та позбавлено виробничої премії у розмірі 50% за листопад місяць 2024 року (пункт 1 наказу). Ознайомлення з даним наказом Віталія СЛЕТИ здійснити надсиланням листа на електронну пошту, яка вказана в особистих даних співробітника. За відсутності електронної пошти, Віталія СЛЕТИ ознайомити з наказом під розписку у триденний термін (пункт 2 наказу).
Директором шахти "Покровська" АТ "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" подано подання (№61-01/4351 від 25.11.2024) голові правління АТ "Криворізький залізорудний комбінат", яким запропоновано за порушення вимог порушення п.п.20.1, 20.12 гл. 20 Додатку Д Обов`язки з охорони праці керівників, фахівців та інших працівників структурних підрозділів "Настанови по системі управління охорони праці СТП - 00191307-Р-2011" кріпильнику дільниці №27 шахти "Покровська" ОСОБА_1 , таб. 61-2979 – оголошено догану та не виплачувати йому 50% виробничої премії за результатами роботи у листопаді місяць 2024 року.
Відповідно до довідки відповідача - АТ "Криворізький залізорудний комбінат" вих.№1337 від 08.05.2025 за підписами директора з персоналу Дмитра Дячука та головного бухгалтера Любові Ярошевської повідомлено, що кріпильнику дільниці №27 ш. "Покровська" Слеті Віталію Володимировичу, таб. 61-2979, виробнича премія за листопад 2024 року виплачена у повному обсязі.
Позивач вважає, що не вчиняв порушень, про які зазначено у спірному наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки виконував свої трудові функціональні обов`язки на дільниці в підземних умовах із застосуванням засобів індивідуального захисту, а саме респіратору, лише зупинившись після виконання певної роботи, через нестачу повітря та при умовах яких ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки, мав намір переодягнути свій респіратор на новий.
Також позивач зазначає, що видання відповідачем незаконного наказу, згідно якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, яке він не вчиняв, вплинуло на його душевний стан позивача, змінився звичайний ритм життя, позивач змушений витрачати особистий час на звернення за правовою допомогою та докладати зусиль на доведення своєї невинуватості в суді, що очевидно призводить до певних душевних страждань. 
Наведене стало причиною звернення до суду з цим позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ №1115 від 27.11.2024 про оголошення догани та позбавлення виробничої премії підлягає скасуванню як такий, що суперечить вимогам статей 147– 149 Кодексу законів про працю України, виданий без доведення вини працівника та без урахування фактичних обставин виконання ним трудових обов`язків. Водночас господарський суд вважав за необхідне стягнути з відповідача Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Крім того, враховуючи принцип розумності витрат на правничу допомогу та те що, позов було задоволено частково, господарський суд вбачав підстави для відшкодування його витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 17 100,00 грн. При цьому судом було враховано причини виникнення спору та поведінку винної сторони, що слідує, зокрема, зі змісту оскаржуваних судових рішень та відповідно покладено судові витрати у справі на відповідача, стягнувши з нього несплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн на користь Державного бюджету, а суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн на користь позивача.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваним судовим рішенням та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Згідно з ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законодавством про банкрутство.
За положеннями ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
У відповідності до ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу).
Так, 03.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Покровського (Жовтневого) районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, стягнення моральної шкоди. 
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.06.2025 постановлено передати цивільну справу № 212/2294/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника та стягнення моральної шкоди до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду в межах справи №904/2684/25 про банкрутство АТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ".
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.08.2025 матеріали справи №212/2294/25 передано на розгляд судді Мартинюку С.В. в межах справи про банкрутство №904/2684/25 та присвоєно єдиний унікальний номер справи №904/2684/25 (212/2294/25).
Ухвалою господарського суду від 01.09.2025 прийнято до свого провадження справу №904/2684/25 (212/2294/25) за позовом ОСОБА_1 до АТ "Криворізький залізорудний комбінат" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, стягнення моральної шкоди. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що Позивач працює у АТ "Криворізький залізорудний комбінат" на посаді кріпильника 4-го розряду дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та доставки матеріалів №27 шахти "Покровська", табельний номер НОМЕР_1 . У січні 2025 року з електронної пошти позивачу стало відомо про наказ №1115 від 27.11.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак з дати події яка відбулась 20.11.2024 позивачу офіційно не було повідомлено про наміри видачі вищевказаного наказу. Позивача особисто у триденний денний строк під розписку зі спірним наказом ознайомлено не було, а здійснення надсилання листом спірного наказу на електронну пошту позивача не передбачено вказаними правилами, через що позивач вважає, що даний наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню.
Позивач вважає, що не вчиняв порушень, про які зазначено у спірному наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки виконував свої трудові функціональні обов`язки на дільниці в підземних умовах із застосуванням засобів індивідуального захисту, а саме респіратору, лише зупинившись після виконання певної роботи, через нестачу повітря та при умовах яких ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки, мав намір переодягнути свій респіратор на новий.
Позивач зазначає, що видання відповідачем незаконного наказу, згідно якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, яке він не вчиняв, вплинуло на його душевний стан позивача, змінився звичайний ритм життя, позивач змушений витрачати особистий час на звернення за правовою допомогою та докладати зусиль на доведення своєї невинуватості в суді, що очевидно призводить до певних душевних страждань.
Відповідач проти позову заперечив в повному обсязі, повідомивши, що згідно довідника ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" норм забезпечення працівників спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту кріпильник, що виконує підземні роботи, забезпечується респіратором "Лепесток-40". Робочою інструкцією кріпильника встановлюється обов`язок робітника виконувати вимоги нормативних актів з охорони праці, виконувати Інструкцію з охорони праці для кріпильника. 
20.11.2024 під час здійснення перевірки виконання робочими обов`язків у сфері охорони праці головним інспектором (з охорони праці) служби хорони праці АТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_2 було виявлено, що в цей день у другу зміну кріпильник дільниці 27 ОСОБА_1 виконував функціональні обов`язки в підземних умовах без застосування ЗІЗ, а саме респіратору "Лепесток-40" чим порушив п.п.20.1, 20.12 гл. 20 Додатку Д Обов`язки з охорони праці керівників, фахівців та інших працівників структурних підрозділів СТП - 00191307-Р-2011 "Настанови по системі управління охорони праці". Позивачем з приводу виявлено порушення надано письмові пояснення відповідно до яких ОСОБА_1 пояснив, що він після вилучення огорожі в заїзді №45, перенесення її до іншого заїзду №128, ручного підняття на горизонт 1330 спітнів, витер ним (респіратором) обличчя та хотів переодягти і в цей момент отримав зауваження від замдиректора. Після чого позивач одягнув новий лепесток. Роботодавець на підставі вивчення всіх обставин виявленого порушення винесено спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Також відповідач зазначає, що згідно з розпорядження Голови правління АТ "Кривбасзалізрудком" №81 від 19.04.2023 від працівників, які бажають отримувати накази від роботодавця на власну електронну пошту, отримані їх власні електронні пошти, які вони повідомили роботодавцю з метою направлення наказів, що їх стосуються, у зв`язку з чим процедура ознайомлення працівника з наказом була дотримана.
Предметом доказування по даній справі є встановлення факту правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також факт заподіяння відповідачем моральних шкоди позичу, оціночного розміру цих страждань. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
Частиною 1 ст. 140 КЗпП України, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
Згідно з частиною другою статті 140 КЗпП України необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
Відповідно до статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).
Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).
При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №401/3301/17, від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17, від 27.04.2021 у справі № 461/8132/17, від 25.10.2022 у справі № 487/1491/21. 
Колегія суддів зауважує, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок
Отже, при розгляді питань про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни роботодавцю необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. 
Судом встановлено, що 27.11.2024 АТ "Криворізький залізорудний комбінат" постановлено наказ №1115 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, згідно яким зазначено зокрема наступне. 
20.11.2024 головним інспектором (з охорони праці) служби хорони праці АТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_2 була проведене перевірка стану охорони праці на робочих місцях дільниць шахти "Покровська", під час якої виявлено ряд порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці.
Так відповідно до спірного наказу зазначено, що 20.11.2024 у другу зміну кріпильник дільниці 27 ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки на дільниці в підземних умовах без застосування засобів індивідуального захисту, а саме: респіратору "Лепесток-40".
Відповідальним за вищевказане порушення є: кріпильник, 4 розряду / Дільниця ремонтно-відновлювальних робіт та доставки матеріалів (діл. 27) ш. "Покровська" / ОСОБА_1 (таб. №61-2979), який не потурбувався про своє особисте здоров`я та не захистив органи дихання респіратором "Лепесток – 40" від впливу шкідливих речовин, чим порушив п.п.20.1, 20.12 гл. 20 Додатку Д Обов`язки з охорони праці керівників, фахівців та інших працівників структурних підрозділів СТП - 00191307-Р-2011 "Настанови по системі управління охорони праці". 
Позивачем з приводу виявленого порушення надано письмові пояснення від 20.11.2024 відповідно до яких ОСОБА_1 пояснив, що приблизно о 10:00 20.11.2024 після вилучення огорожі в заїзді №45, перенесення її до іншого заїзду №128, ручного підняття на горизонт 1330 спітнів, витер ним (респіратором – "Лепесток 40") обличчя та хотів переодягти новий і в цей момент отримав зауваження від замдиректора. Після чого позивач одягнув новий лепесток. 
Згідно письмових пояснень від 19.03.2025 головний інспектор з охорони праці ОСОБА_3 зокрема зазначив, що 20.11.2024 (в зміну з 7-00 до 16-00) ним проводилась позапланова перевірка стану охорони праці на дільниці №4 ш. Покровська. Під час перевірки території виробки виконували роботи працівники допоміжної дільниці №27 серед яких був ОСОБА_4 . Під час виконання робіт (приблизно об 11 годині 00 хвилин) ОСОБА_4 знаходився в гірничій виробці без респіратора типу "Лепесток-40". На запитання: "чому Він ( ОСОБА_4 ) виконує роботи без лепестка?", позивач відповів: "Що зараз вдягне" та дістав із правої кишені робочих штанів респіратор типу "Лепесток-40".
Також відповідно до письмових пояснень головний інженер повідомив, що в інструкції з охорони праці для кріпильника (учня кріпильника) АТ "Кривбасзалізрудком" 58-2022 зазначено наступне: наявність шкідливого фактору (відповідно до атестації робочого місця): "Запиленість повітря робочої зони". Для захисту від вищезазначеного шкідливого фактору роботодавець відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону праці" забезпечив працівників АТ "Кривбасзалізрудком" засобами індивідуального захисту а саме респіраторами типу "Лепесток-40". 
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ч. 3 статті 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 2 статті 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Таким чином, оцінюючи наведені вище обставини та правові норми у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 
При цьому пунктом 1.1.6. Інструкції з охорони праці №58-2022 для кріпильника (учня кріпильника) затвердженої Наказом АТ "Кривбасзалізрудком" №1913 від 30.05.2022 визначено, що кріпильник (учень кріпильника) зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.
Варто наголосити, що Інструкція з охорони праці для кріпильника (учня кріпильника) не містять порядку заміни респіратора під час виконання робіт у підземних умовах. Відтак короткочасне зняття респіратора з метою його заміни не може розцінюватися як порушення трудової дисципліни, особливо за відсутності будь-яких негативних наслідків чи шкоди. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину працівника у вчиненні дисциплінарного проступку, а тому відсутній один із обов`язкових елементів складу дисциплінарного правопорушення, як вина працівника. Недоведеність вини виключає можливість застосування дисциплінарного стягнення. 
З огляду на викладене, наказ №1115 від 27.11.2024 про оголошення догани та позбавлення виробничої премії суперечить вимогам статей 147– 149 Кодексу законів про працю України, виданий без доведення вини працівника та без урахування фактичних обставин виконання ним трудових обов`язків. 
Щодо доводів апеляційної скарги необхідно зазначити, що Інструкція з охорони праці для кріпильника (учня кріпильника) є основним нормативним документом з охорони праці для ознайомлення та виконання кожним кріпильником (учнем кріпильника) на підприємстві. 
В пояснювальній записці від 22.11.2024 року позивач зазначив, що 20.11.2024 року приблизно о 10:00 год. при здійсненні своїх трудових обов`язків спітнів, через що зняв свій респіратор, протер ним обличчя та мав намір одягнути новий, в цей час отримав зауваження від замдиректора, після чого одягнув новий респіратор.
Згідно з письмовими поясненнями від 19.03.2025 головний інспектор з охорони праці ОСОБА_3 зокрема зазначив, що 20.11.2024 (в зміну з 7-00 до 16-00) ним проводилась позапланова перевірка стану охорони праці на дільниці №4 ш. Покровська. Під час перевірки території виробки виконували роботи працівники допоміжної дільниці №27 серед яких був ОСОБА_4 . Під час виконання робіт (приблизно об 11 годині 00 хвилин) ОСОБА_4 знаходився в гірничій виробці без респіратора типу "Лепесток-40". На запитання: "чому Він ( ОСОБА_4 ) виконує роботи без лепестка?", позивач відповів: "Що зараз вдягне" та дістав із правої кишені робочих штанів респіратор типу "Лепесток-40".
Отже, в даних поясненнях головного інспектора відсутні відомості щодо конкретного проміжку часу, скільки ОСОБА_1 знаходився без засобів індивідуального захисту дихання, а саме респіратора, та зазначено, що ОСОБА_1 «знаходився» в гірничій виробці без респіратора, а не виконував свої функціональні обов`язки.
Доказів того, що перебування позивача без респіратору не було короткостроковим, не мало на меті його заміну як і того, що таке відбувалося безпосередньо під час виконання робіт суду не представлено.
До того ж апеляційний суд зауважує, що пунктом 3.7.1.5. Інструкції з охорони праці №58-2022 для кріпильника (учня кріпильника) передбачено, що роботи необхідно виконувати у справному спецодязі, спецвзутті та інших засобах індивідуального захисту згідно з їх властивостями. Посилаючись на цей пункт Інструкції скаржник стверджує, що вказане виключає можливість перебування засобів індивідуального захисту під час виконання робіт у кишені штанів, оскільки в такому випадку не буде досягнутий результат використання засобів індивідуального захисту.
Водночас, жодним пунктом вказаної Інструкції та іншими нормативним актами у сфері забезпечення охорони та безпеки праці не визначено чіткого порядку та процедури заміни непридатних засобів індивідуального захисту дихання (респіраторів), а саме, не визначено в якій кількості має або може бути використано респіраторів робітником за робочу зміну, не визначено часовий проміжок для заміни респіратора, не визначено місце зберігання запасних респіраторів та спосіб, в який ОСОБА_1 мав би замінити непридатний респіратор.
Викладене виключає доведеність вини працівника у вчиненні визначеного роботодавцем правопорушення у даних спірних правовідносинах.
Натомість згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 664/2820/15-ц саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. 
При цьому роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином, що відповідає висновкам Великої Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.019 у справі №452/970/17.
Твердження скаржника про те, що свою вину працівник визнав самостійно у власних письмових поясненнях є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Також є необґрунтованими посилання апелянта на те, що ним застосований такий вид стягнення за порушення трудової дисципліни як догана, тобто найменш суворий вид дисциплінарного стягнення в трудовому законодавстві, позаяк оскаржуваним наказом передбачено окрім догани застосування до позивача окрім догани ще й позбавлення виробничої премії у розмірі 50% за листопад місяць 2024 року, яке хоч і не відбулось, проте це не змінює факту визначення такого виду юридичної відповідальності (т. 1 а.с. 19). До того ж, суд приймає до уваги, що за п.п. 6.2., 6.4. Додатку № 1 до Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 року за порушення трудової дисципліни адміністрація комбінату може застосувати лише такі дисциплінарні стягнення, як догана і звільнення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни можна застосовувати тільки одне дисциплінарне стягнення.
Звідси, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що наказ АТ "Криворізький залізорудний комбінат" №1115 від 27.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності підлягає скасуванню як такий, що виданий без достатніх правових підстав.
Доводи апеляційної скарги вмотивованості цих висновків суду не спростовують.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зауважує, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог (ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»). 
За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказано, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. 
Як передбачено ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в справах «Гольм проти Швеції» від 25.10.1993, «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, вчинення неправомірних дій вже є підтвердженням завдання особі моральної шкоди. 
Оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено відповідачем без достатніх підстав, з порушення норм чинного законодавства, позивачу було завдано моральних страждань та вказані обставини призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, змінився звичайний ритм життя, а тому суд першої інстанції правомірно вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. 
Виходячи із обставин спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позивачу заподіяно моральну шкоду, а тому він має право на її відшкодування. 
При цьому варто наголосити, що відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. 
Тобто, норми КЗпП України не пов`язують можливість стягнення з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. 
Визначаючи розмір вказаної шкоди, суд, виходячи з принців розумності та справедливості, а також що позбавлення ОСОБА_1 виробничої премії у розмірі 50% за листопад місяць 2024 року не відбулось, що підтверджується довідкою №1337 від 08.05.2025 АТ "Криворізький залізорудний комбінат" (т. 1, а.с. 171), дійшов висновку про необхідність стягнення з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, належить задовольнити частково, а саме: в розмірі 10 000,00 грн. 
Аргументів щодо необґрунтованості рішення в цій частині вимог та визначення розміру присудженої моральної шкоди скаржником не приведено, а судом неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права не вбачається. 
Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладено на АТ "Криворізький залізорудний комбінат", оскільки спір виник з вини відповідача.
При цьому суд зазначив, що прийнятті до розгляду та відкритті провадження у справі не враховано пп. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до яких за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року складає 3 028,00 грн. 
Отже, належний розмір судового збору за подання даного позову в частині майнової вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн складає 3 028,00 грн. 
Позивачем при поданні позовної заяви (з однією немайновою вимогою та вимогою майнового характеру у сумі 50 000,00 грн) сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.4217596234.1 від 26.02.2025.
Однак належний розмір судового збору за подання даного позову у загальному розмірі складає 5 450,40 грн, що не спростовано апелянтом.
Враховуючи викладене, господарський суд правильно стягнув несплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн з відповідача безпосередньо на користь державного бюджету, а суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн на користь позивача. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їм належну правову оцінку, порушень здійснюваного провадження апеляційним судом не виявлено.
Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025, яке ухвалено з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України.
Згідно з ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). 
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми наведено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). 
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи засвідчується наступне. 
Господарським судом Дніпропетровської області 14.10.2025 ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до кримінальної до дисциплінарної відповідальності працівника, про стягнення моральної шкоди (Справа № 904/2684/25; 212/2294/25): позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано Наказ № 1115 від 27.11.2024 р. АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено. 
В судовому засіданні 14 жовтня 2025 р. представник позивача повідомила суд, що додатково буде подана заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
20.10.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх. номер суду 45823/25 від 20.10.2025) про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Заява обґрунтована тим, що 20.01.2025 між ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Севостьяновою Іриною Григорівною укладено Договір №б/н про надання правничої допомоги (далі - договір), предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів ОСОБА_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №1115 від 27.11.2024.
Згідно з п. 2.1.2. адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, в інших органах, організаціях, підприємствах, установах, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність адвокат згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.
На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін в розмірі 1 500 грн за годину адвоката. Якщо справа не закінчена протягом календарного року, розмір гонорару адвоката переглядається після 01 січня наступного календарного року та оформлюється додатковою угодою. Гонорар адвокату, за виконану роботу сплачується клієнтом за домовленістю, але не пізніше, як до винесення рішення судом першої інстанції (пункт 4.1 та 4.2 договору).
До матеріалів справи разом з поданою заявою долучено квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2.118019951.1 від 14.04.2025 на суму 5 000,00 грн, №1.135537853.1 від 16.05.2025 на суму 5 000,00 грн, № 2.148816135.1 від 25.05.2025 на суму 5000,00 грн, № 2.164834783.1 від 05.06.2025 на суму 5 000,00 грн та №1.360756537.1 від 18.10.2025 на суму 15 000,00 грн в підтвердження сплати грошових коштів за надані послуги адвокатом клієнту. Загальна сума сплачених коштів складає 35 000,00 грн.
Між сторонами складено акт №б/н від 18.10.2025 виконаних робіт відповідно до якого адвокат Севостьянова Ірина Григорівна надала, а позивач - ОСОБА_1 прийняв наступні послуги:
- Консультація - 00 год. 30 хв.
- Складання адвокатського запиту від 23.01.2025, від 24.01.2025 - 01 год. 30 хв.
- Складання позовної заяви від 26.02.2025 - 03 год. 30 хв.
- Складання клопотання про виклик свідків від 26.02.2025 - 00 год. 30 хв.
- Складання клопотання про витребування доказів від 26.02.2025 - 00 год. 30 хв.
- Складання клопотання про витребування доказів від 25.03.2025 - 00 год. 30 хв.
- Складання уточненої позовної заяви від 18.04.2025 (після надання відповідачем документів), ознайомлення з наданими відповідачем документами - 03 год. 10 хв.
- Складання інших клопотань та заяв по справі - 02 год. 00 хв.
- участь адвоката в судових засіданнях в Покровському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (підтверджується судовими повістками про виклик до суду) - 05 год.20 хв.:
* 21.04.2025 з 13:00 год. по 13:30 год.
* 05.05.2025 з 14:00 год. по 15:00 год.
* 21.05.2025 з 13:00 год. по 14:45 год.
* 09.06.2025 з 10:15 год. по 11:20 год.
- час доїзду адвоката для участі в судових засіданнях в Покровському (кол. назва Жовтневому) районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області: з вул. Пляжна (кол. Ухтомського) буд. 5 м. Кривий Ріг до вул. Невська, 3 м. Кривий Ріг (в обидва напрямки) підтверджується роздруківкою з Гугл карти - 00 год. 20 хв. в одному напрямку, відповідно 00 год.40 хв. в обох напрямках, 4 (чотири судові засідання) - 02 год. 40 хв.
- участь адвоката в судовому засіданні в Господарському суді Дніпропетровської області в режимі відео конференції 14.10.2025 з 11:00 год. по 12:10 год. - 01 год. 10 хв.
- складання акту виконаних робіт, складання заяви про ухвалення додаткового рішення на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - 02 год. 00 хв.
Всього: 23 години 20 хв.
Розрахунок відповідно до п.п. 4.2, п. 4 Договору про надання правничої допомоги від 20 січня 2025 року - 23 год. 20 хв. з розрахунку 1 500 грн. - 1 година роботи адвоката = 35000,00 грн. 
Господарський суд, розподіляючи витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. 
Зокрема, суд виснував, що надання консультаційних послуг (30 хв.) не охоплюється предметом правничої допомоги в межах судового провадження, оскільки такі послуги мають інформаційно-роз`яснювальний характер і не пов`язані безпосередньо із здійсненням процесуальних дій чи представництвом інтересів клієнта в суді. Відтак, витрати на консультацію не можуть бути віднесені до складу витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи. 
Також послуги складання акту виконаних робіт, складання заяви про ухвалення додаткового рішення на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (02 год. 00 хв.) не належить до безпосереднього представництва інтересів сторони у справі, оскільки вказана послуга не спрямована на захист прав чи інтересів клієнта під час розгляду спору по суті. Такі дії є документальним оформленням взаємовідносин між адвокатом і клієнтом та не належать до процесуальних дій щодо захисту порушеного права позивача під час розгляду справи по суті.
Окрім того, відповідно до протоколів судових засідань:
- від 05.05.2025 (а.с. 164-165, т. 1) судове розпочалось о 14:32:15 та завершилось о 14:50:26;
- від 21.05.2025 (а.с. 199-200, т. 1) судове розпочалось о 13:15:30 та завершилось о 14:36:29;
- від 09.06.2025 (а.с. 14-15, т. 2) судове розпочалось о 11:08:40 та завершилось о 11:14:23.
У зв`язку, з чим участь адвоката в судових засіданнях в Покровському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області становить 03 год.30 хв.
Отже, загальна кількість витраченого часу за надані адвокатом послуги становить 19 годин, та відповідно до пункту 4.2 договору сума судових витрат з правничої допомоги складає 28 500 грн.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); предметом позову та значенням справи для сторони, господарський суд дійшов висновку, що справедливою є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 17100 грн. 00 коп. пропорційно задоволеним вимогам. 
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу врахував вимоги норм процесуального законодавства, якими передбачено основні критерії визначення суми судових витрат для їх розподілу, такі як: дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірозмірність.
В свою чергу, апелянт, вказуючи на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, ціною позову та значенням справи для сторін, не вказує в чому саме полягає така не співмірність.
Крім того, останній у своїй скарзі не повідомляє, який розмір витрат на правничу допомогу, на його думку, є співмірним.
Апеляційний суд зазначає, що хоча справа і розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, проте обсяг наданих адвокатом позивачу послуг був різноманітним та не охоплювався виключно формальним представництвом в суді (участю в судових засіданнях).
Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (див. також постанови Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18).
Отже, в силу приписів ст. 126 ГПК України саме на сторону яка не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу та яка заперечує їх розмір покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.
Доказів невідповідності таких витрат фактично наданим послугам скаржником суду не представлено, заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не подавалося.
Відповідно ним не спростовано належними та допустимими доказами, як цього вимагають приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України, неспівмірність цих витрат.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Однак, щодо даної справи, необхідне акцентувати увагу на тому, що самі лише посилання відповідача на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу без обґрунтованих заперечень не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
Слід також наголосити, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В даному випадку суд звертається до правової позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/3929/18.
Отже, господарським судом обґрунтовано визнано суму судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 28 500 грн, з яких стягнено на його користь 17 100,00 грн пропорційно задоволеним вимогам.
З огляду на усе вищевказане, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, наведені ним у апеляційній скарзі, як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення процесуального питання щодо розподілу судових витрат, апеляційним судом не встановлено.
Відтак, відсутні також і підстави для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2025. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2025 у справі № 904/2684/25 (212/2294/25) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2025 у справі № 904/2684/25 (212/2294/25) залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 12.05.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко