Справа № 356/947/25
Провадження № 2/474/224/26

РІШЕННЯ
Іменем України

30.06.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Багрін Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

08.10.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, після уточнення позовних вимог 31.10.2025р. (а.с. 58-62), до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 102639503 від 15.07.2021р. в загальній сумі 69 900 грн. 00 коп., з яких: 15 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12 480 грн. 52 650 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками та 2 250 грн. 00 коп. - заборгованість за комісійними винагородами.
Позов обґрунтований тим, що 15.07.2021р. між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 102639503, підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що надісланий товариством позичальниці електронним (смс) повідомленням на номер мобільного телефону вказаний нею при укладенні кредитного договору.
Відповідно до умов про споживчий кредит позичальниці були надані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 15 000 грн. 
Згідно п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом - 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним.
У п. 1.6 кредитного договору зазначено, що стандартна процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним.
Комісія - 2 250 грн., одноразово (15% від суми кредиту).
29.10.2021р. між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір відступлення права вимоги № 11Т, за яким первісний кредитор відступив на користь ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги за договором про споживчий кредит № 102639503 від 15.07.2021р.
Відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, ні первісному кредитору, ні позивачеві, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. 
Тож, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у заявленому розмірі.
28.01.2026р. відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву в якому просила суд: 1) застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову; 2) у разі незгоди з п. 1 - зменшити розмір відповідальності до мінімально справедливого з врахуванням ст.ст. 3, 13, 223, 551 ЦК України, у тому числі меншої за тіло кредиту; 3) відмовити у стягненні штрафів, пені та незаконно нарахованих процентів. Вказувала, що позовні вимоги необґрунтовані, незаконні та є такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, заявлена сума заборгованості сформована з грубим порушенням умов договору та норм цивільного законодавства і законодавства у сфері захисту прав споживачів. Розмір заборгованості, правові підстави її формування, а також право позивача на стягнення саме такої суми боргу - відповідачка не визнає. У позовній заяві позивач вказує прізвище яке взагалі не фігурує у кредитному договорі, підкріплює номер телефону, який ніколи не був у користуванні відповідачки. Вона ж посилається на те, що договір про споживчий кредит укладено 15.07.2021р. на строк 30 днів, до 14.08.2021р., та прострочення виконання за договором виникло 14.08.2021р., тобто задовго до введення воєнного стану, однак позов позивач подав лише у 2025р. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність становить 3 роки, а згідно зі ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, тобто у даному випадку 15.08.2021р. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, воєнний стан тимчасово припинив перебіг позовної давності з 15.02.2022р. до 04.09.2025р., після чого її перебіг відновився. Таким чином формально строк позовної давності ще не вичерпано, проте ключовим є факт надзвичайно тривалої бездіяльності позивача, який звернувся до суду через 5 років з моменту виникнення прострочення, чим значно перевищив розумний строк для захисту своїх прав. І таке його зволікання є зловживання правом та грубим порушенням принципу правової визначеності закріпленого у ст.ст. 3, 13 ЦК України. А тому надмірна тривалість очікування та безпідставність позову, є підставами для повної відмови у задоволенні позову та зменшення відповідальності до мінімально справедливої. Крім того, послалася на те, що із суми боргу заявленої до стягнення, кошти в сумі біля 45 000 грн. - становлять штрафи та пеня, що є грубим порушенням умов договору, адже відповідно до п.4.1. договору скупна сума неустойки не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту. Такі дії позивача порушують ч. 5 ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст. 3, 13, 551, 629 ЦК України. Також незаконним є нарахування процентів після 14.08.2021р. (закінчення строку кредитування). У справі відсутні докази передачі коштів на рахунок відповідачки.
10.02.2026р. представник позивача Романенко М.Е. подав Відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити. Послався на обставини аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Додатково вказав, що номер телефону НОМЕР_1 , що вказаний в договорі про споживчий кредит співпадає з номером телефону, який відповідачка зазначила у шапці Відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості, сформовану у системі "Електронний суд" 27.01.2026р. Кредитні кошти надаються позичальнику на шляхом переказу на картковий рахунок, тобто на рахунок наданий відповідачем для отримання кредитних коштів. ТОВ "Мілоан" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з кредитування, та не отримує повні реквізити банківської карти для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для цього товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Також товариство здійснює верифікацію доданої позичальником банківської картки. Як не банківська установа ТОВ "Мілоан" звернулося до платіжної установи, яка мала ліцензію на надання платіжних послуг, для перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, про що до справи надано платіжне доручення. З метою ведення обліку кредитних договорів товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка забезпечує облік та реєстрацію договорів у електронному вигляді.
Щодо строків позовної давності, то представник позивача у Відповіді на відзив послався на те, що кредитний договір укладений 15.07.2021р. строком на 30 днів, тобто до 14.08.2021р. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020р. Строк дії карантину діяв до 30.06.2023р. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022р. розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Законом України № 4434-ІХ який набрав чинності з 04.09.2025р. - відновлено обчислення строків позовної давності. Отже, перебіг строку позовної давності фактично був призупинений з 02.04.2020р. до 03.09.2025р. та відповідно трирічний строк позовної давності почав обчислюватися з 04.09.2025р. та спливає 04.09.2028р. 
Заборгованість позичальника за процентами за договором про споживчий кредит нарахована за період користування кредитом 30 днів за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожний день, з врахуванням періоду пролонгації згідно п. 2.3.1.2, який не може перевищувати 60 днів, проценти під час якого нараховувалися за стандартною (базовою) процентною ставкою відповідно до п. 1.6 договору - 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день. 
У п. 1.5.1 кредитного договору сторонами погоджено сплату комісії за надання кредиту - 2 250 грн., яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту, одноразово.
12.02.2026р. відповідачка подала заперечення (на відповідь на відзив) у яких вказувала, що після спливу строку кредитування проценти нараховувалися у розмірі 750 грн в день протягом тривалого часу, та такі нарахування після спливу строку кредитування фактично є відповідальністю за прострочення виконання зобов`язання, тоді як відповідно до п. 4.1. договору сукупна сума неустойки не може перевищувати 50% від суми кредиту. За такого, виходячи, що сума кредиту становила 15 000 грн, отже максимальна відповідальність за прострочення не може перевищувати 7 500 грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення 52 650 грн. процентів. Комісія за надання кредиту є способом збільшити вартість кредиту, та такі умови можуть визнаватися несправедливими відповідно до Закону "Про захист прав споживачів". Процентні ставки 1,70% в день (51% на місяць) та 5% в день (150% на місяць) диспропорційні. Відомість щоденних нарахувань - не належний фінансовий доказ, бо не дозволяє суду перевірити правильність нарахувань та не може вважатися належним доказом заборгованості. Факт направлення смс-коду не доводить, що саме відповідачка особисто здійснювала акцепт договору, так як позивачем не надано доказів належності номеру телефону відповідачці, доказів її ідентифікації при вході в особистий кабінет, доказів контролю відповідачки над зазначеним номером, не ідентифікує фізичну особу, не є КЕПом, тобто не доводить волевиявлення відповідачки на укладення договору. 
Судове засідання призначене на 12.03.2026р. не відбулося, в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, про що в матеріалах справи наявна довідка № 04-30/187/2026 від 16.03.2026р.
Представник позивача ОСОБА_2 у судові засідання 22.05.2026р. та 30.06.2026р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у відповіді на відзив поданій 10.02.2026р. та у заяві від 30.03.2026р. просив проводити розгляд справи у його відсутність.
Відповідачка в судові засідання 22.05.2026р. та 30.06.2026р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток до її електронного кабінету та рекомендованим листом з повідомленням через відділення поштового зв`язку. Водночас у заяві від 28.01.2026р. просила розглядати справу у її відсутність, врахувати відзив.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
15.07.2021р. відповідачка звернулася до ТОВ "Мілоан" з Анкетою-заявою на кредит № 102639503 в якій виявила бажання на отримання кредиту у сумі 15 000 грн. 00 коп. на строк 30 днів, з кінцевою датою повернення кредиту - 14.08.2021р., під 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування (7 650 грн.) та комісію за надання кредиту у розмірі 2 250 грн. (15% від суми кредиту, одноразово). У ній же зазначено про надані позичальником згоди на фінансовий моніторинг, правила кредитування, бюро кредитних історій. А також міститься перелік дій щодо процесу оформлення та розгляду заяви за 15.07.2021р. у погодинному розрізі, зокрема: заповнення заявки мало місце о 07:52:56 год.; автоматична перевірка - о 07.53:05; перевірка у БКІ - о 07:53:05 та о 07:53:10; скоринг - о 07:53:10; підтвердження змін умов - о 07:53:13; обробляється - о 07:53:35; підписання договору - о 07:53:47; обробляється - о 07:54:07.
Рішенням товариства від 15.07.2021р. - заявка погоджена, про що наявні відмітки у заявці. Погоджені умови кредитування по заявці № 102639503 наступні: погоджена сума - 15 000 грн., погоджений строк - 30 днів, комісія за надання кредиту - 15% одноразово; ставка процентів - 1,70% за кожен день користування.
15.07.2021р. між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер телефону якої НОМЕР_1 , укладено договір про споживчий кредит № 102639503, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику гротові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 15.07.2021р. (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 14.08.2021р. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту складають 9 900грн. 00 коп. в грошовому виразі та 47,541% відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту 24 900 грн. 00 коп., та розрахована з припущення, що кредитний договір залишиться чинним та позичальник виконає свої обов`язки у строки визначені в договорі. Комісія за надання кредиту становить 2 250 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 7 650 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.1-1.6 розд. 1 кредитного договору № 102639503). 
У пункті 2.1 розд. 2 кредитного договору № 102639503 передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування ним у розмірах визначених п.п. 1.5.1-1.5.2, у термін вказаний у 1.4 кредитного договору. Якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний у п. 1.3 договору, то він додатково має сплатити комісію та проценти за ставкою визначеною у п. 1.5.2 договору, або проценти за ставкою визначеною у п. 1.6 договору, у сумі та на умовах визначених у п. 2.3 договору. Нарахування процентів здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей п. 2.2.3 договору (п.п. 2.1-2.2.2 розд.2 кредитного договору № 102639503).
Також, у п. 2.2.3 розд. 2 кредитного договору № 102639503, сторони погодили, зокрема, що проценти нараховуються за стандартною ставкою, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім первісного строку кредитування та строку пролонгації на пільгових умовах.
Пролонгація строку кредитування на пільгових та стандартних умовах визначена у п. 2.3.1.1 та п. 2.3.1.2 договору № 102639503. 
Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці викладеній у цьому ж пункті договору, в якій зазначені "строк продовження, днів" та "максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту", а саме: 3 дні продовження - 3%, 7 днів продовження - 5%; 15 днів продовження - 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору (п. 2.3.1.1 договору № 3165208).
Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку якщо внаслідок чергового продовження строку кредиту позичальником у спосіб вказаний цим пунктом договору, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредиту нараховуються за стандартною ставкою визначеною у п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах (п. 2.3.1.2 договору № 102639503).
У п. 2.3.2 договору № 102639503 визначено, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, яка полягає у: 1) здійсненні платежу позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п. 2.3.1 договору та розділу 6 Правил; 2) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно п.п. 1.3., 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору. Після настання цих обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування визначений у п.1.3, термін (дата) повернення кредиту змінюються пропорційно строку пролонгацій.
Право відступлення вимоги за цим кредитним договором № 102639503 передбачено у п.п. 3.2.6 розд. 3.
Відповідно до п.п. 6.1 та 6.2 розд. 6 кредитного договору № 102639503, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства/мобільний додаток. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).
Згідно п. 7.1 розд. 7 кредитного договору № 102639503, договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту у спосіб визначений у п. 2.1 договору. 
Додатком під № 1 до договору № 102639503 є Графік платежів, у якому визначені: дата платежу, розмір тіла кредиту, розмір комісії за надання кредиту (одноразово), розмір процентів, та загальна вартість кредиту 24 900 грн. Додатком № 2 значиться Паспорт споживчого кредиту № 102639503, умови кредитування у якому аналогічні умовам викладеним у кредитному договорі, графіку платежів.
Відповідно до копії платіжного доручення № 29927541 від 15.07.2021р. ТОВ "Мілоан" перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 маска картки НОМЕР_3 кошти в сумі 15 000 грн. з визначенням призначення платежу: кошти згідно договору № 102639503.
Обставини перерахування ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 102639503 підтверджуються також наданою на ухвалу суду про витребування доказів, довідкою АТ КБ "ПриватБанк" від 15.04.2026р. № 20.1.0.0.0/7-260408/150958-БТ з випискою по рахунку з 15.07.2021р. до 20.07.2021р., згідно яких ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_4 на яку 15.07.2021р. зараховано 15 000 грн. 
У розрахунку заборгованості виготовленому ТОВ "Мілоан" за кредитним договором № 102639503 за період з 15.07.2021р. до 13.10.2021р. міститься інформація про надання кредиту та про щоденні нарахування та погашення за кредитом, з якої вбачається, що 15.07.2021р. відповідачці надано кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп., та вказаної ж дати нарахована одноразова комісія за надання кредиту у розмірі 2 250 грн. Після чого, у період з 16.07.2021р. до 14.08.2021р. (30 днів) відбувалося нарахування процентів за зниженою процентною ставкою (1,70% в день, 225 грн. в день), а з 15.08.2021р. до 13.10.2021р. (60 днів) нарахування процентів здійснювалося згідно п.1.6 та п. 2.3.1.2, 2.3.2 договору (в межах пролонгованого на 60 днів строку кредитування за стандартною процентною ставкою 5% в день). Заборгованість на кінець періоду: за тілом кредиту - 15 000 грн., за відсотками - 52 650 грн., по одноразовій комісії за надання кредиту - 2 250 грн 00 коп. Нарахування неустойки не здійснювалося. Платежі на погашення заборгованості відповідачкою не вчинялися.
Відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості.
29.10.2021р. між ТОВ "Мілоан" (клієнт) та ТОВ "Діджи Фінанс" (фактор) був укладений договір відступлення прав вимоги № 11Т, відповідно до якого клієнт відступає фактору права вимоги зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах визначених договором. Право вимоги переходить до фактора в день підписання договору. 
Проведення фінансування згідно з договором № 11Т підтверджується платіжними інструкціями: № 5 від 03.12.2021р.; № 11 від 10.01.2022р.; № 1941 від 03.02.2022р., № 6 від 29.06.2022р.; № 2687 та № 2688 від 03.11.2022р.; № 2835 від 22.12.2022р.; № 2836 від 02.12.2022р.; № 3020 та № 3019 від 03.01.2023р.; №№ 3173, 3174, 3343, 3344 від 02.03.2023р.; № 3801 та №№ 3603, 3604 від 04.04.2023р.; № 3804 від 04.05.2023р.; № 3805 від 04.05.2023р.; № 4020 та № 4021 від 04.06.2023р.; № 4218 та № 4219 від 04.07.2023р.; № 4423 та № 4424 від 03.08.2023р.; № 4598 від 05.09.2023р.; № 4797 та № 4796 від 03.10.2023р.
У витязі з додатку до договору факторингу № 11Т значиться боржниця ОСОБА_1 , кредитний договір № 102639503, сума боргу 69 900 грн. 00 коп., з них: 15 000 грн. (тіло кредиту), 52 650 грн. 00 коп. (проценти), 2 250 грн. (комісія).
Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон № 675-VIII).
У п.п. 5, 6, 7, 12 ст. 3 Закону № 675-VIII зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону № 675-VIII в редакції на час виникнення спірних правовідносин,- визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що "принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс".
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2022р. у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком позичальника, а не позивача.
Натомість, стороною позивача доведено обставини укладення між відповідачкою та ТОВ "Мілоан" кредитного договору та отримання відповідачкою грошових коштів згідно умов цього кредитного договору, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема платіжним дорученням (а.с. 15) та наданою на ухвалу суду про витребування доказів Довідкою АТ КБ "ПриватБанк" з випискою по рахунку.
Що спростовує заперечення відповідачки про не укладення нею договору мікрокредиту та не отримання кредитних коштів за ним.
Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача щодо можливого заволодіння номером телефону НОМЕР_1 та підписання акцепту кредитного договору третіми особами - відповідачка не надала.
Щодо її посилань на недоведеність позивачем обставини належності номеру телефону на який було відправлено одноразовий ідентифікатор позичальниці, вказаний у кредитному договорі як НОМЕР_1 , то слід зазначити, що такий же номер телефону вказаний відповідачкою в її анкетних даних як заявниці у Відзиві на позовну заяву за вх.№ 391 від 29.01.2026р., що був сформований у підсистемі "Електронний суд" 27.01.2026р. При цьому, вже після надходження Відповіді на відзив від представника позивача за вх. № 556 від 10.02.2026р. у якій представник товариства вказав на цю ж обставину (ідентичність номерів телефону у кредитному договорі та у Відзиві), відповідачка подала Заперечення на відзив, у яких змінила раніше вказаний нею як належний їй номер телефону НОМЕР_1 на номер телефону НОМЕР_5 .
При цьому, суд вважає доцільним зауважити, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
Не заслуговують на увагу і її доводи про те, що після спливу строку кредитування проценти нараховувалися у розмірі 750 грн в день протягом тривалого часу, та такі нарахування після спливу строку кредитування фактично є відповідальністю за прострочення виконання зобов`язання, тоді як відповідно до п. 4.1. договору сукупна сума неустойки не може перевищувати 50% від суми кредиту. За такого, виходячи, що сума кредиту становила 15 000 грн, отже максимальна відповідальність за прострочення не може перевищувати 7 500 грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення 52 650 грн. процентів. Комісія за надання кредиту є способом збільшити вартість кредиту, та такі умови можуть визнаватися несправедливими відповідно до Закону "Про захист прав споживачів". Процентні ставки 1,70% в день (51% на місяць) та 5% в день (150% на місяць) диспропорційні. Відомість щоденних нарахувань - не належний фінансовий доказ, бо не дозволяє суду перевірити правильність нарахувань та не може вважатися належним доказом заборгованості. 
Згідно п.п. 1.1-1.6 розд. 1 кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 15.07.2021р. (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 14.08.2021р. Комісія за надання кредиту становить 2 250 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 7 650 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування ним у розмірах визначених п.п. 1.5.1-1.5.2, у термін вказаний у 1.4 кредитного договору. Якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний у п. 1.3 договору, то він додатково має сплатити комісію та проценти за ставкою визначеною у п. 1.5.2 договору, або проценти за ставкою визначеною у п. 1.6 договору, у сумі та на умовах визначених у п. 2.3 договору. Нарахування процентів здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей п. 2.2.3 договору (п.п. 2.1-2.2.2 розд.2 кредитного договору № 102639503).
Також, у п. 2.2.3 розд. 2 кредитного договору № 102639503, сторони погодили, зокрема, що проценти нараховуються за стандартною ставкою, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім первісного строку кредитування та строку пролонгації на пільгових умовах.
Пролонгація строку кредитування на пільгових та стандартних умовах визначена у п. 2.3.1.1 та п. 2.3.1.2 договору № 102639503. 
Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці викладеній у цьому ж пункті договору, в якій зазначені "строк продовження, днів" та "максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту", а саме: 3 дні продовження - 3%, 7 днів продовження - 5%; 15 днів продовження - 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору (п. 2.3.1.1 договору № 3165208).
Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку якщо внаслідок чергового продовження строку кредиту позичальником у спосіб вказаний цим пунктом договору, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредиту нараховуються за стандартною ставкою визначеною у п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах (п. 2.3.1.2 договору № 102639503).
У п. 2.3.2 договору № 102639503 визначено, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, яка полягає у: 1) здійсненні платежу позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п. 2.3.1 договору та розділу 6 Правил; 2) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно п.п. 1.3., 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору. Після настання цих обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування визначений у п.1.3, термін (дата) повернення кредиту змінюються пропорційно строку пролонгацій.
Отже, умовами договору передбачено збільшення строку кредитування, зокрема, користування кредитним коштами позичальником після сплину раніше визначеного строку кредитування при наявності заборгованості, який не може перевищувати 60 днів (стандартні базові умови) (п. 2.3.1.2. Договору).
Оскільки відповідачка 14.08.2021р. кредит в сумі 15 000 грн не повернула, а продовжувала користуватися кредитним коштами, то ТОВ "Мілоан" відповідно до умов п. 2.3.1.2. Договору нарахувало проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту що становить 750 грн (15 000 грн х 5%) за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору.
Тобто, період нарахування процентів за користування кредитом склав: 30 днів первинного періоду з пільговою процентною ставкою 1,70% в день від неповернутої суми кредиту (7 650 грн.) та 60 днів пролонгованого періоду за стандартною ставкою 5% в день від неповернутої суми кредиту (45 000 грн.), всього у розмірі 52 650 грн., відповідає умовам п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2, 1.6, 2.3.1, 2.3.2 кредитного Договору. 
Позивачем наданий розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами Договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки за цим договором. До того ж з цього розрахунку не вбачається нарахування відповідачці неустойки.
Доводи відповідачки про нарахування процентів поза межами реального строку користування коштами, та про те, що умови договору щодо процентної ставки та розміру процентів є несправедливими, з огляду на ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", і суперечать встановленим обмеженням, передбаченим ст. 21 Законом України "Про споживче кредитування" є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ.
При цьому позичальниця, укладаючи кредитний договір, самостійно та добросовісно надала оцінку запропонованим умовам кредитування, зважила на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважала їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі кошів кредиту.
Таким чином за обставин даної справи не можна вести мову про укладення кредитного договору на вкрай невигідних для відповідачки умовах.
Оскільки відповідачка не дотримувалася умов договору щодо порядку та строків погашення заборгованості, вказане призвело до збільшення суми нарахованих процентів відносно орієнтовної суми витрат по кредиту.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту сторона відповідача суду не надала, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Заперечення відповідачки щодо вимог про стягнення з неї комісії за надання кредиту, то слід зазначити наступне.
Так, 10.06.2017р. набув чинності Закон України "Про споживче кредитування" № 1734-VІІІ, у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст ст. 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Аналізуючи умови кредитного договору (п.п. 1.5.1, 2.2.1) суд доходить висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачкою кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту.
Що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).
Така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Договір був підписаний сторонами, ними не оскаржувався, а отже є обов`язковим до виконання.
Так, комісія за надання кредиту в розмірі 2 250 грн. визначена одноразово в момент видачі кредиту.
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 250 грн, а також подальша вимога стягнення нарахованої комісії позивачем з відповідачки, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
То ж, зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини, враховуючи те, що кредитний договір укладений між сторонами, встановлює обов`язок відповідачки повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, в тому числі і щодо сплати процентів за ставками 1,70% та 5% від фактичної суми заборгованості в межах строку кредитування (з врахуванням строків пролонгацій), а також сплати одноразової комісії за послугу з видачі кредиту, те, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, доведеність переходу прав вимоги за цим договором до позивача, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню.
Щодо посилань відповідачки на пропуску строку позовної давності, то слід зазначити наступне.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 та в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №385/1454/15-ц, від 01.10.2020 у справі №912/1672/18 викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною в справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Разом з цим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020р. № 211 з 12.03.2020р. на всій території України було встановлено карантин.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020р.
Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання 02.04.2020р. чинності Законом № 540-ІХ.
Подібний правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023р. у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 27.06.2023 № 651.
Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02.04.2020р. до 30.06.2023р.
Водночас Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. № 64/2022 було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України та триває дотепер.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022р. № 2120-ІХ розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Закон №2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022р.
Надалі Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" від 08.11.2023р. № 3450-ІХ пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024р.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025р. у справі № 903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020р., то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. 
Вказана норма виключена Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-ІХ від 14.05.2025р., який набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, - тобто вказаний закон набрав чинності з 04.09.2025р.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024р., а з 30.01.2024р. до 03.09.2025р. включно перебіг такого строку зупинявся.
Кредитний договір укладений між сторонами 15.07.2021р. (під час дії карантину) та на його виконання відповідачка платежі не здійснювала, з огляду на що він був пролонгований ще на 60 днів, тобто до 13.10.2021р
З позовом до суду позивач звернувся 17.10.2025р. 
Зважаючи на викладені вище норми законодавства, які регулюють питання продовження та зупинення строку позовної давності, та вимоги ст.ст. 257, 259, 263 ЦК України, позов подано в межах строку позовної давності, тому правових підстав для відмови у задоволені позову про стягнення кредитної заборгованості внаслідок спливу позовної давності не має.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279-283 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 102639503 від 15.07.2021р., станом на 08.10.2025р., в сумі 69 900 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп., з них: 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 52 650 (п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками; 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) - заборгованість за комісійними винагородами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (код ЄДРПОУ 42649746, юридична адреса: 07406, Київська область, м. Бровари вул. Симона Петлюри, 21/1).
Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний "07" липня 2026 року.

Суддя Ф.Г. Сокол