Справа № 344/2134/24 
Провадження № 2/344/243/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Бородовського С.О.
за участі секретаря Бурянна Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- 
В С Т А Н О В И В: 
в позові вказано, що 03.10.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №102/19-т/зк, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованного транспортного засобу «Peugeot 3008 HDI», р/н НОМЕР_1 . 02.02.2019 о 08:51 в м.Івано-Франківську, вул.Набережна, 42 відповідач в порушення вимог п.п.2.3б, 12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot 3008 HDI», р/н НОМЕР_1 , який стояв попереду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Внаслідок ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу «Peugeot 3008 HDI», р/н НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження а його власнику завданий матеріальний збиток в розмірі вартості відновлювального ремонту який відповідно до розрахунку СТО №0000000731 від 05.11.2019 року склав 26 692, 74 грн. Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 18.12.2019 року винним у вчиненні ДТП визнано відповідача, який керував автомобілем Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_2 . Відповідно до страхового акту №006.01974219-1 від 12.12.2019 року позивач визнав ДТП страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 26 6932, 74 грн. Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 26 692, 74 що підтверджується дорученням №71666235 від 13.12.2019. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY» р/н НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УАСК АСКА» (з 20.03.2023 приєднано до ПрАТ СК «ВУСО»), згідно полісу №АО/4246418 з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну 130000,00 грн., франшиза встановлена в розмірі 2000,00 грн. ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» з заявою про виплату на суму сплаченого страхового відшкодування, на що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля в сумі 13636,24 грн.
Представник позивача, згідно вимог позовної заяви просив про розгляд справи без участі сторони позивача.
Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: «…Так, дійсно 02.12.2019 о 08.51 год. в м. Івано-Франківську по вул. Набережна 42, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «VOLKSWAGEN CADDY» р/н НОМЕР_2 , під моїм керуванням, та «PEUGEOT 3008 HDI» р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Івано-Франківського міського суду від 18.12.2019 мене визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Загальні правові засади здійснення діяльності із страхування врегульовані Законом України «Про страхування». Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Такою особою є ПрАТ «УАСК АСКА», у якій, на підставі полісу №АО/4246418 була застрахувана цивільно-правову відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY» р/н НОМЕР_2 . Вказане підтверджується й матеріалами справи, а саме угодою про взаємозалік, укладеною між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ПрАТ «УАСК АСКА», відповідно до п. 1.2.2. якої, сторони домовились здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог по даному страховому випадку на суму 13636,24 грн. Відтак, вважаю що позивач вправі звернутись до суду з позовом про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування з ПрАТ «УАСК АСКА».Слід сказати й те, що перелік випадків, у яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду визначено ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, таким правом наділений страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП та виплатив страхове відшкодування, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Більше того, під жоден із визначених ч. 1 ст. 38 вказаного Закону випадків, дана дорожньо-транспортна подія не підпадає. В порушення вищенаведених вимог Методики, технічний огляд пошкодженого автомобіля експертом не проводився. Відповідно, ринкова вартість пошкодженого в ДТП транспортного засобу не визначалась.Звернувшись з даним позовом, позивач надав копію акту зовнішнього огляду транспортного засобу (дефектна відомість); фотоматеріали; копію рахунку на оплату; копію розрахунку страхового відшкодування; заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування; копію страхового акту; копію платіжного доручення; розрахунок коефіцієнту фізичного зносу.Вказаними матеріалами підтверджується, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування без проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, на підставі рахунку на оплату №0000000731 від 05.12.2019, виписаного ТОВ «Модерн-Авто», що суперечить вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилання позивача на ту обставину, що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля вважаю помилковими, оскільки копією долученого до позовної заяви платіжного доручення №71666235 від 13 грудня 2019 року підтверджується перерахування на банківські реквізити ТОВ «Модерн-Авто» 26692,74 грн.При цьому, долучений до позовної заяви розрахунок коефіцієнта фізичного зносу ДТЗ на 02.12.2019 не може вважатись належним доказом. По-перше, як вже вище було зазначено, оцінювачем не проводився технічний огляд КТЗ, а відповідно, не складалась калькуляція вартості відновлювального ремонту КТЗ. По-друге, зазначений розрахунок коефіцієнту фізичного зносу складено не оцінювачем, а працівником позивача. Тобто, особою, яка не має повноважень на проведення таких розрахунків. Третє, щодо пошкодженого в ДТП транспортного засобу, згідно Методики, знос розраховується за формулою:Ез = 1- (С/Цн), де С – ринкова вартість автомобіля до аварії;Цн – ціна нового автомобіля аналогічної моделі та марки. Відтак, для проведення розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, оцінювач повинен спочатку визначити ринкову вартість пошкодженого автомобіля до аварії, чого в даному випадку зроблено не було. Також позивачем не надано акту виконаних робіт чи будь-яких інших доказів на підтвердження фактичного ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу…».
Судом встановлено наступні обставини.
03.10.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №102/19-т/зк, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованного транспортного засобу «Peugeot 3008 HDI», р/н НОМЕР_1 . 
Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 18.12.2019 року винним у вчиненні ДТП визнано відповідача, який керував автомобілем Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_2 . 

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Відповідно до страхового акту №006.01974219-1 від 12.12.2019 року позивач визнав ДТП страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 26 6932, 74 грн. 
Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 26 692, 74 що підтверджується дорученням №71666235 від 13.12.2019. 
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY» р/н НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УАСК АСКА» (з 20.03.2023 приєднано до ПрАТ СК «ВУСО»), згідно полісу №АО/4246418 з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну 130000,00 грн., франшиза встановлена в розмірі 2000,00 грн. 
ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» з заявою про виплату на суму сплаченого страхового відшкодування, на що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля в сумі 13636,24 грн.
Крім того, представник відповідача просив про застосування строку позовної давності. В заяві зазначив: «… з 03.12.2019 (наступного дня після ДТП почався перебіг строку позовної давності) для звернення позивача до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який сплив 03.12.2022. При цьому позивач звернувся до суду в лютому 2024 року, зі значним пропуском часу…».
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01 липня 2023 року.
Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023, від 01 травня 2023 року №254/2023, від 26.07.2023 року №451/2023, від 06.11.2023 року №734/2023, від 05.02.2024 року №49/2024 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 14 травня 2024 року.
Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (13 грудня 2022 року) про стягнення шкоди в порядку регресу в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, відповідно до п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не було. Тому вимоги ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають до задоволення.
Такі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №727/4133/22, від 21 червня 2023 року у справі №201/11583/21 (провадження №61-811св23), від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).
Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності, не встановлені підстави для відмови в задоволенні позову з зазначених підстав.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст.22 Закону України ,,Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.
Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст.38 Закону України ,,Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18 та від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).
Як встановлено судом, На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY» р/н НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УАСК АСКА» (з 20.03.2023 приєднано до ПрАТ СК «ВУСО»), згідно полісу №АО/4246418 з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну 130000,00 грн., франшиза встановлена в розмірі 2000,00 грн.
Разом з тим, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).
Положення статті 1194 ЦК України передбачають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За обставинами даної справи потерпілій стороні – ОСОБА_2 її страховиком – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було виплачено суму страхового відшкодування 26692,74 грн, що не перевищує ліміту за шкоду майну встановленим договором добровільного страхування наземного транспорту №102/19-т/зк від 03.10.2019, а відтак відсутні підстави покладення відповідальності за заподіяну шкоду на відповідача ОСОБА_1 .
У разі лише перевищення суми страхового відшкодування ліміту встановленого полісом у ОСОБА_1 виник би обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП позивачу.
В ч.3 ст12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.
В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до зазначеного суд,- 
У Х В А Л И В :
В позові ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя Бородовський С.О.