18.05.26
Справа № 744/812/25
Провадження № 2/744/23/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого – судді Гнипа О. І.,
при секретарі: Кекух А. А.,
розглянувши цивільну справу змішаної (паперової та електронної) № 744/812/25 за позовом
позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»»
до
відповідача:  ОСОБА_1 
про
вимоги позивача: стягнення заборгованості за кредитним договором,
у відкритому судовому засіданні, проведеному за участі представника відповідача Кушнеренка Є. Ю. (в режимі відеоконференції), представника позивача Ліщук А. В. (в режимі відеоконференції), а також за неприсутності відповідача ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

За позовом позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 35507 гривень 55 копійок за кредитним договором № 5292500 від 27 жовтня 2019 року, обґрунтовуючи у позові свою позицію тим, що відповідно до укладеного договору від наведеної дати відповідачем отримано кредитні кошти. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором № 5292500 від 27 жовтня 2019 року і має прострочену заборгованість, яка станом на 20.02.2020 становить 35507 гривень 55 копійок й складається з наступного: 13000 гривень 00 копійок – заборгованість за тілом кредиту; 15227 гривень 55 копійок – заборгованість за відсотками; 780 гривень 00 копійок – заборгованість за комісією; 6500 гривень – заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання (а. с. 2 – 10).
Після відкриття провадження у справі за вказаним вище позовом представником відповідача, адвокатом Кушнеренком Євгеном Юрійовичем, через підсистему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Позивачем не доведено факту укладення відповідачем кредитного договору. Відповідач ніколи не отримувала електронного цифрового підпису, а тому не могла підписати ним договір. Позивачем не надано відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача та про особистий ключ, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Також у копіях договорів власноручний підпис відповідача відсутній. Крім того, не дотримано встановленого статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» порядку укладення електронного договору, зокрема, порядку акцептування пропозиції. Оспорювані договори не містять істотних умов, передбачених законодавством: не зазначено мети отримання кредиту, порядку та умов відмови від надання і одержання кредиту. Відповідач не проявляла волевиявлення на укладення кредитного договору та не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про визнання заборгованості, у зв`язку з чим відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за ним у сторін не виникли (з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором: відсутні відомості про відкриття рахунку для зарахування кредиту, рух коштів та користування ними. Долучене позивачем платіжне доручення не є документом, який підтверджує отримання відповідачем коштів, оскільки не містить підписів сторін та не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174. З огляду на положення статті 1046 Цивільного кодексу України про укладеність договору позики з моменту передання грошей, не доведено набрання кредитним договором чинності. Розрахунок заборгованості за договором № 5292500 від 27.10.2019 є необґрунтованим. Кредит надавався строком на 30 днів – до 26 листопада 2019 року, доказів пролонгації строку кредитування матеріали справи не містять, а отже нарахування процентів після спливу цього строку (станом на 08.02.2020) є безпідставним. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Права кредитора забезпечуються положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 780 грн є необґрунтованими, оскільки умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості є нікчемною на підставі частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 цього Закону (з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). Також позивачем не надано доказів наявності у ТОВ «Таліон плюс» права (ліцензії) нараховувати відсотки за кредитним зобов`язанням та належних доказів переходу права вимоги. З огляду на викладене, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 84 – 89).
Представник позивача за довіреністю Усенко Михайло Ігорович подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що аргументи відповідача, на думку сторони позивача, є безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання, з огляду на наступне. 27.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 5292500, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором F63502, надісланим на номер мобільного телефону відповідача. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному частиною дванадцятою статті 11 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Довідка про ідентифікацію підтверджує акцептування відповідачем договору за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам пунктів 5.1–5.6 Правил надання фінансових кредитів та пунктів 6.1, 6.3, 6.4 кредитного договору, з якими відповідач ознайомилася та погодилася. Аналогічна правова позиція щодо належності укладення електронного кредитного договору шляхом застосування одноразового ідентифікатора викладена у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, передбачених статтями 638, 1054 Цивільного кодексу України, що підтверджується підписанням договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Твердження відповідача про недоведеність факту отримання нею кредитних коштів є безпідставним. Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок її платіжної карти, а ТОВ «Мілоан» не відкриває для позичальника окремого рахунку. Надане платіжне доручення містить усі необхідні реквізити та є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність заборгованості, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 грудня 2024 року у справі №298/825/15-ц, відповідно до якої оцінка доказів здійснюється з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»). Крім того, разом із позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів перерахування коштів на рахунок відповідача. Доводи відповідача про відсутність дій, спрямованих на визнання боргу, спростовуються відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, з якої вбачається, що відповідачем здійснювалися часткові сплати процентів та комісії за управління та обслуговування кредиту 26.11.2019 та 02.12.2019, що є діями, котрі свідчать про визнання боргу. Нарахування процентів після спливу первісного строку кредитування (30 днів) є правомірним та здійснювалося відповідно до пункту 2.2.3 кредитного договору, який передбачає продовження нарахування процентів за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору, у випадку, якщо позичальник продовжує користуватися кредитом всупереч умовам договору. Нарахування процентів за ставкою 0,75 % від фактичного залишку кредиту (пункт 1.5.2) здійснювалося до 10.12.2019, а з 11.12.2019 – за стандартною (базовою) ставкою 1,50 % згідно з пунктом 1.6 договору, що відповідає договірним умовам як плата за користування коштами в період пролонгації або як проценти за порушення грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. Крім того, з 11.12.2019 нараховано пеню у розмірі 2 % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення відповідно до пункту 4.1 кредитного договору. Стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 780 грн, що становить 6 % від суми кредиту та нараховується одноразово згідно з пунктом 1.5.1 договору, є обґрунтованим. Зазначена комісія не є платою за надання інформації про стан кредитної заборгованості, а є платою за послугу кредитодавця з надання кредиту, яка узгоджена сторонами та врахована при укладенні договору у загальній вартості кредиту. Положення пункту 31.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 щодо нікчемності умов про оплатність інформації про стан кредитної заборгованості до цієї комісії не застосовуються. Загальна заборгованість відповідача станом на дату подання позову складає 35507,55 грн, з яких: тіло кредиту – 13000 грн; проценти – 15227,55 грн; комісія – 780 грн; неустойка (пеня) – 6500 грн. З огляду на викладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а доводи відзиву залишити без задоволення як необґрунтовані (а. с. 96–101).
У справі також згідно ухвали суду (а. с. 183 – 184), постановленої за результатами розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_2 (а. с. 22 – 25) у межах провадження у даній справі витребовувалися докази, зокрема, від Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, код ЄДРПОУ 14360570) інформація: 1) чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 2) чи була успішною транзакція, здійснена 27.10.2019, на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 13000 гривень, якщо так, то чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ; 3) чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 .
Згідно надісланої на виконання ухвали відповіді Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 дійсно банком було емітовано відповідну карту і вона була верифікована шляхом підписання анкети-заяви з верифікації клієнта. Також повідомлено, що по визначених рахунках було зарахування коштів на суму 13000 UAH за період 27.10.2019 – 27.10.2019 (а. с. 189).
У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Ліщук Анна Вікторівна позов підтримала повністю, просила його задовольнити, зважаючи на слушність позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 в суд не прибула, направила в суд свого повноважного представника ОСОБА_3 ..
У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Кушнеренко Євген Юрійович, позов не визнав повністю, підтримав викладені доводи у відзиві на позовну заяву, а також звернув увагу суду на позицію відповідача про те, що вона кредит не брала і про спір дізналася з матеріалів судової справи.
Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, на підставі наявних у справі даних та доказів вважає, що позов має бути задоволений повністю через те, що між представниками сторони позивача та відповідачем виникли зобов`язання, які підтверджуються даними копії договору № 5292500 від 27 жовтня 2019 року (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»), згідно якого кредитодавець (ТОВ «Мілоан») зобов`язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач не виконав умови вказаного договору, порушивши умови, на яких базуються договірні зобов`язання сторін (п. п. 2.4.1 п. 2.4 кредитного договору № 5292500 від 27 жовтня 2019 року (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»), своєчасно не повернувши за договором кошти, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України відповідачем має бути погашений повністю залишок заборгованостей за вказаним договором, адже заявлена позивачем до стягнення остаточна сума боргу за договором, яка складає 35507 гривень 55 копійок, достатньою мірою доводиться наданою позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення, витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 47-МЛ від 20 лютого 2020 року (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»).
Позивач набув право вимагати повернення відповідачем коштів за згаданими кредитними договорами, адже він отримав таке право від товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», уклавши відповідний договір відступлення права вимоги № 47-МЛ від 20 лютого 2020 року (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»).
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), а отже, отримання права вимоги позивачем у даній справі загалом не суперечить матеріальному закону.
Ухвалюючи рішення суд відхиляє доводи сторони відповідача за приведених нижче обставин.
Твердження сторони відповідача про те, що відповідачем не підписувався кредитний договір № 5292500 від 27.10.2019 та що позивачем не доведено факту укладення цього договору, спростовуються наступним. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків та оформленою в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин восьмої та дванадцятої статті 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в цій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт); електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями і підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Зі змісту кредитного договору № 5292500 від 27.10.2019 та поданих стороною позивача матеріалів вбачається, що відповідач акцептувала пропозицію ТОВ «Мілоан» щодо укладення цього договору о 13 годині 39 хвилин за допомогою одноразового ідентифікатора F63502, надісланого на належний відповідачу номер мобільного телефону. Такий порядок укладення договору відповідає пунктам 5.1–5.6 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» та пунктам 6.1, 6.3, 6.4 кредитного договору (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»). Подібна позиція щодо належності укладення електронного кредитного договору шляхом застосування одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону позичальника, висловлена Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Посилання відповідача на ненадання позивачем відомостей про сертифікацію ключа електронного цифрового підпису та про особистий ключ судом до уваги не приймається, оскільки електронний підпис з одноразовим ідентифікатором за своєю правовою природою є самостійним видом електронного підпису, відмінним від кваліфікованого електронного підпису, і застосування його за загальним правилом не потребує наявності сертифіката відкритого ключа.
Аргументи сторони відповідача про відсутність у договорі істотних умов, передбачених законодавством, також не знаходять свого підтвердження. У розумінні статей 638, 1054 Цивільного кодексу України та за змістом кредитного договору № 5292500 від 27.10.2019 сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, а саме щодо суми кредиту, строку його надання, розміру та порядку нарахування і сплати процентів, комісії та відповідальності сторін за невиконання зобов’язань.
Стосовно заперечень сторони відповідача щодо відсутності її волевиявлення на укладення кредитного договору та посилання на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, суд зазначає таке. Наведена правова позиція ґрунтується на конкретних фактичних обставинах тієї справи, у якій було встановлено, що сторона взагалі не виявляла свою волю на вчинення правочину. Натомість у даній справі судом встановлено сукупність дій відповідача, які свідчать саме про спрямованість її волі на укладення кредитного договору: реєстрація в системі ТОВ «Мілоан», отримання одноразового ідентифікатора та використання його для підписання договору, отримання кредитних коштів на банківську карту, емітовану на відповідача із попередньою верифікацією клієнта банком, а також часткове виконання зобов’язань за договором, про що йдеться нижче. За такої ситуації обставини, покладені в основу висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц, не є тотожними обставинам даної справи, що виключає можливість поширення відповідної правової позиції на спірні правовідносини.
Мотиви сторони відповідача про недоведеність факту отримання нею кредитних коштів спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Згідно з відповіддю Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я відповідача банком було емітовано банківську карту № НОМЕР_2 (більш точно номер зазначений у відповіді (а.с. 189)), верифікація власника якої проведена шляхом підписання анкети-заяви з верифікації клієнта. За тією ж відповіддю, по визначених рахунках 27.10.2019 здійснено зарахування коштів у сумі 13000 грн. У сукупності із наданим позивачем платіжним дорученням № 2719192 від 27.10.2019 ТОВ «Мілоан» на суму 13000 грн (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf») наведене переконує суд у тому, що зобов`язання кредитодавця з перерахування суми кредиту виконані належним чином, а кошти у розмірі 13000 грн отримані саме відповідачем як власником верифікованої банківської карти.
Посилання сторони відповідача на Інструкцію про ведення касових операцій банками України, затверджену постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, суд відхиляє, оскільки ця Інструкція регулює порядок здійснення касових операцій переважно з готівковими коштами, тоді як у даних правовідносинах кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача, а тому положення зазначеного нормативного правового акта до спірних правовідносин в аспекті, на якому наголошує сторона відповідача, застосовані бути не можуть. З огляду на встановлений факт перерахування коштів на рахунок (з доступом через банківську карту) відповідача, доводи сторони останньої про неукладеність договору з посиланням на статтю 1046 Цивільного кодексу України також не можуть бути визнані прийнятними.
Заперечення сторони відповідача про відсутність будь-яких її дій, спрямованих на визнання боргу, спростовуються відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5292500, з якої вбачається, що 26.11.2019 та 02.12.2019 відповідачем здійснено часткові сплати процентів за користування кредитом та комісії за управління та обслуговування кредиту. Такі дії за своїм правовим змістом є діями, що свідчать про визнання боргу та про користування кредитними коштами, що додатково підтверджує дійсність укладеного між сторонами правочину.
Щодо аргументів сторони відповідача про безпідставність нарахування процентів після спливу первісного 30-денного строку кредитування та посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 суд зазначає таке. У згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування. Разом з тим, оцінюючи можливість застосування цієї правової позиції до спірних правовідносин, суд враховує конкретні умови укладеного між сторонами кредитного договору № 5292500 від 27.10.2019. Так, пунктом 2.2.3 цього договору сторони прямо узгодили, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору, яка є незмінною протягом усього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном повернення кредиту, визначеним пунктом 1.4 договору, якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватися кредитом. У справі № 444/9519/12 фактичні обставини суттєво відрізнялися: предметом дослідження були правовідносини, у яких подібного договірного застереження щодо продовження користування кредитом після спливу строку його повернення певною мірою не існувало. Натомість у даній справі сторони добровільно та свідомо погодили специфічний порядок нарахування процентів у разі неповернення кредиту в установлений договором строк, який не суперечить чинному законодавству. За таких обставин правова позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається сторона відповідача, не може бути механічно застосована до спірних правовідносин з огляду на відмінність фактичних обставин даної справи. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів за пільговою ставкою 0,75 % від фактичного залишку кредиту (пункт 1.5.2 договору) здійснювалося до 10.12.2019, а з 11.12.2019 – за стандартною (базовою) ставкою 1,50 % згідно з пунктом 1.6 договору, що відповідає договірним умовам.
Мотиви сторони відповідача щодо нікчемності умов договору про сплату комісії у розмірі 780 грн з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) також не можуть бути взяті судом до уваги в контексті обставин даної справи. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду визнала нікчемною умову договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, з огляду переважно на положення частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Однак за пунктом 1.5.1 кредитного договору № 5292500 від 27.10.2019 комісія у розмірі 780 грн (6 % від суми кредиту) має іншу правову природу – вона є одноразовою платою саме за надання кредиту, а не щомісячною платою за послугу з інформування про стан кредитної заборгованості. Така комісія була узгоджена свідомим волевиявленням сторін при укладенні договору, врахована в загальній вартості кредиту і нараховується одноразово, а не періодично, у зв’язку з чим вона не охоплюється правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, на який покликається сторона відповідача. Зважаючи на вказане, підстави для застосування правової позиції, сформульованої у справі № 496/3134/19, до спірних правовідносин у даному випадку відсутні.
Доводи сторони відповідача про відсутність права нараховувати проценти за кредитним зобов`язанням та про недоведеність переходу права вимоги судом не приймаються, оскільки у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази переходу права вимоги за кредитним договором № 5292500 від 27.10.2019 до позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Таким чином, заперечення сторони відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, а також висловлені у судовому засіданні, є необґрунтованими, вони спростовуються сукупністю наявних у справі доказів та не утворюють підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Оскільки позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд убачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок (платіжна інструкція на а. с. 1) та всі заявлені за позовом пов`язані з розглядом справи судові витрати позивача, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Усенком М. І. в сумі 8000 гривень 00 копійок (доводяться даними: копії Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»); копії акту № 1472 прийому-передачі правничої допомоги від 05.08.2025 (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»); детального опису наданих послуг до акту №1472 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025року (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»); копії ордера на надання правничої допомоги серії ВС №1381377 на адвоката Усенка М. І. (електронний файл «Цициліна додатки до позову підписані.pdf»)), оскільки суд констатує, що такі витрати ніким не спростовані.
Воднораз суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України суд, проголосивши вступну та резолютивну частини рішення, визначив строк для складання повного тексту даного рішення – до 17 травня 2026 року. Втім зазначена дата припала на неділю – вихідний день. Згідно з ч. 3 ст. 124 Цивільного процесуального кодексу України, якщо закінчення процесуального строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. З огляду на наведене, повний текст рішення складено 18 травня 2026 року – у перший робочий день після закінчення встановленого судом строку, що відповідає вимогам процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальності «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити повністю з усіх заявлених вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальність «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» заборгованість у розмірі 35507 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сім) гривень 55 копійок станом на 20.02.2020 за кредитним договором № 5292500 від 27 жовтня 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальність «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» оплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»», місцезнаходження згідно даних позову: вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, 28 корпус, 4-й поверх, місто Львів, 79029, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Дата складання повного рішення, враховуючи умови праці суду на території зони активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси, а також положення ч. 3 ст. 124 Цивільного процесуального кодексу України – 18.05.2026.

Суддя: О. І. Гнип