ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/864/24	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Н.М. Кравчук
О.І. Матущак,
секретар судового засідання Постолатій В.Р., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальності «Максігран» б/н від 10.03.2026 (вх. №01-95/707/26 від 11.03.2026)
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026 (повний текст ухвали складено 09.03.2026, суддя Пригара Л.І.)
у справі № 907/864/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна», м. Хуст Закарпатська обл.
про стягнення 10 685 542,78 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суд Закарпатської області від 15.05.2025 закрито провадження у справі №907/864/24, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» суму 128 226,51 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
На примусове виконання ухвали суду від 15.05.2025 у справі №907/864/24 Господарським судом Закарпатської області 22.10.2025 видано відповідний наказ.
В подальшому, до Господарського суду Закарпатської області через підсистему «Електронний суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» (боржника) вих. №3001-сат від 30.01.2026 (вх. №02.3.1-02/814/26 від 30.01.2026), в якій заявник просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025, виданий на примусове виконання ухвали суду від 15.05.2025 у справі №907/864/24.
В обґрунтування поданої заяви представник заявника (боржника) покликається на те, що в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 приватним виконавцем Лукечею О.В. було стягнуто кошти на загальну суму 3443,54 грн, а на залишку суми судового збору, який складає 125 405,11 грн звернуто стягнення на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24 в порядку ст. 336 Господарського процесуального кодексу України як на кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Як зазначає представник заявника (боржника), ухвала Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24 була постановлена за результатами вирішення відповідної заяви приватного виконавця Гненного Д.А., на виконанні у якого перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входять ВП №79075985 від 10.09.2025 з примусового наказу Господарського суду міста Києва від 20.06.2025 у справі №910/12684/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» за невиконання зобов`язань коштів в розмірі попередньої оплати (авансованого платежу) 50 000 000 грн та ВП №79076192 від 10.09.2025 з примусового виконання наказу Господарським судом міста Києва від 20.06.2025 у справі №910/12684/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» судового збору у розмірі 600 000 грн.
З покликанням на положення ч. 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України представник заявника (боржника) вказує, що звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.
За доводами представника заявника (боржника), у ч. 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України визначено лише одну із підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, тоді як у ч. 1, 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок вчинення зазначених дій та обумовлено окремі підстави для їх вчинення, а тому ч. 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України не нівелює визначений ст. 328 Господарського процесуального кодексу України порядок визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа, а підлягає застосуванню з урахуванням та в контексті приписів ст. 328 ГПК України, якими визначено, що наказ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню за заявою боржника або стягувача.
Враховуючи, списанням коштів в рамках виконавчого провадження у сумі 3443,54 грн та постановлення ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24 про зверненням коштів на залишок заборгованості у розмірі 125 405,11 грн, представник заявника (боржника) на підставі ч. 1, 2 ст. 328, ч. 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, просить наказ від 22.10.2025 на примусове виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі №907/864/24 визнати таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» вих. №30.01.2026 вих. №3001-сат від 30.01.2026 (вх. №02.3.1-02/814/26 від 30.01.2026) про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24, задоволено. Визнано наказ Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» суму 128 226,51 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору таким, що не підлягає виконанню.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником надано належні докази того, що в ході примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 було стягнуто кошти на загальну суму 3 443,54 грн, а також докази сплати коштів у сумі 125 405,11 грн, на які було звернуто стягнення ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24.
З огляду на наведене, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст. 328, 336 Господарського процесуального кодексу України, для визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24.
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026, позивачем через систему «Електронний суд» було подану апеляційну б/н від 10.03.2026 (вх. №01-95/707/26 від 11.03.2026) в якій апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нову ухвалу, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна», про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24, задовольнити частково. Визнати наказ Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 частково таким, що не підлягає виконанню, а саме про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран», суми боргу у розмірі 125 405 грн. 11 коп.
На переконання апелянта суд першої інстанції безпідставно визнав наказ Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, хоча частина коштів у сумі 3 443,54 грн була фактично стягнута в межах виконавчого провадження №79480750 під час примусового виконання судового рішення. Скаржник зазначає, що виконання рішення у межах виконавчого провадження є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а не для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, апелянт вказує, що лише сума 125 405,11 грн, на яку було звернуто стягнення ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24, може бути підставою для часткового визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 328, 336 ГПК України, оскільки безпідставно поширив наслідки такого визнання також на кошти, вже примусово стягнуті виконавцем.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026 області без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
06.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальності «Максігран» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.
В подальшому, 13.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
У судове засідання 20.05.2026 позивач та відповідач явки уповноважених представників не забезпечили.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.
За змістом ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 328 ГПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.
Системний аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким наказом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням, або з інших причин.
Під відсутністю обов`язку слід розуміти, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою. Під іншими причинами слід розуміти відсутність правових підстав у стягувача на здійснення будь-яких дій відносно боржника (стягнення, зобов`язання вчинити ті чи інші дії або утриматися від вчинення тощо), наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково.
Загалом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.03.2019 у справі №755/388/15-ц).
Водночас перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Верховний Суд, аналізуючи ч. 2 ст. 328 ГПК України, у постанові від 19.12.2019 у справі №548/391/18 зазначив, що закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак, наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Отже відсутність обов`язку боржника відшкодувати стягувачу заборгованість та його витрати на сплату судового збору, що виник на підставі рішення суду, внаслідок його добровільного виконання, є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню відповідного виконавчого документа, що виданий на примусове виконання такого судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» підлягає сума 128 226,51 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
В ході примусового виконання вищезазначеного наказу приватним виконавцем Лукечею О.В. було стягнуто кошти на загальну суму 3443,54 грн, в тому числі 2443,54 грн на підставі платіжної інструкції №66452 від 05.11.2025 та 1000 грн на підставі платіжної інструкції №72578 від 01.12.2025.
На залишок суми, що підлягає стягненню за наказом Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24, який складає 125 405,11 грн, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24 звернуто стягнення в порядку ст. 336 Господарського процесуального кодексу України на кошти у розмірі 125 405,11 грн на рахунках, що належні Товариству з обмеженою відповідальністю «САТ Україна», яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Максігран», в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчим провадженням №79075985 та №79076192 з примусового виконання виконавчих документів, а саме наказів №910/12684/24 від 20.06.2025, виданих Господарським судом міста Києва.
Вказана ухвала Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24 була постановлена за результатами вирішення заяви приватного виконавця Гненного Д.А., на виконанні у якого перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входять ВП №79075985 від 10.09.2025 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.06.2025 у справі №910/12684/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» за невиконання зобов`язань коштів в розмірі попередньої оплати (авансованого платежу) 50 000 000 грн та ВП №79076192 від 10.09.2025 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.06.2025 у справі №910/12684/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» судового збору у розмірі 600 000 грн.
Як встановлюють положення ч. 1, 8, 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, суд що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «САТ Україна» до матеріалів даної справи подано відповідні докази про те, що в ході примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24 було стягнуто кошти на загальну суму 3443,54 грн, та докази сплати коштів у сумі 125 405,11 грн, на які було звернуто стягнення ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/12684/24, у відповідності до положень ст. 328, 336 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Закарпатської області від 22.10.2025 у справі №907/864/24.
Покликання апелянта на 1212 ЦК України оцінюються колегією суддів критично, адже зобов`язання на загальну суму 3443,54 грн. були стягнуті в рамках виконавчого провадження і не набули статусу безпідставно стягнутих і відповідно матеріальний обов`язок відповідача припинився.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу ухвали Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026 у справі № 907/864/24.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Максігран» б/н від 10.03.2026 (вх. №01-95/707/26 від 11.03.2026) залишити без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2026 у справі 907/864/24 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук
Суддя Н.М. Кравчук
Суддя О.І. Матущак