Справа № 127/12155/26
Провадження № 2/127/3503/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ФК Єврокредит" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості сумі 24836,30 грн. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 21 жовтня 2019 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №280-008-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами), який складається з публічної частини, якою є Правила обслуговування клієнтів АТ «Мегабанк», що розміщені на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір. 
Вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України та умов п. 1.2 кредитного договору є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття позичальником пропозиції банку згідно ст. 641, 644 ЦК України. Сторони погодили та своїм підписом відповідач підтвердив, що кредитний договір з усіма додатками та договором, являють у своїй сукупності для сторін один єдиний договір у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для договору відповідно до чинного законодавства України можуть міститися як у тексті цього кредитного договору чи додатках до нього, так і у договорі. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, які відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі до 20 жовтня 2020 року, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього договору. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою. Для обліку кредиту та нарахованих процентів за кредитом кредитодавець відкрив відповідні рахунки. Також, сторони договору у індивідуальній та публічній частинах договору погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. Банк свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши останньому кредит у розмірі та на умовах, погоджених у кредитному договорі. Відповідач кредит одержав, про що свідчить виписка по його рахунку.
03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов даного договору, АТ «Мегабанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило ТОВ «ФК Єврокредит» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 03 вересня 2024 року існує заборгованість за кредитом у розмірі 24836,30 грн, з яких: 14295,21 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 797,24 грн заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 9743,85 грн – заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена), яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2026 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.
Відповідач відзив на позов не надав, будь-які інші клопотання на адресу суду не надійшли.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.
Судом встановлено, що 21 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Мегабанк» укладений кредитний договір №280-008-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами). 
Відповідно до умов кредитного договору №280-008-850-2-19-Г, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 15560,17 грн. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівкою на строк з 21 жовтня 2019 року до 20 жовтня 2020 року; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості становить 15% річних; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,5% від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця; процентна ставка за користування кредитом понад строк вказаний в п. 2.2 договору становить 0,1% річних; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суми щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця становить 1955,58 грн. Реальна річна процентна ставка 148.11% річних. Загальна вартість кредиту на дату укладення договору 24018,33 грн (п.1.2, 2 договору).
Цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк» (п.1.3 договору). Сторони погоджують та своїм підписом позичальник підтверджує, що цей договір з усіма додатками та Правилами, являють у сукупності для сторін один єдиний договір у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для договору відповідно до чинного законодавства України можуть міститися як у тексті договору чи додатках до нього, так і у Правилах. Своїм підписом позичальник підтвердив, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті кредитодавця www.megabank.ua та/або відділеннях кредитодавця, а також умовами договору, ознайомлений і згодний. Укладання цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує відсутність будь-якої умови чи обставини, які б позичальник вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав, які він звичайно має до укладення цього договору (пункти 5.4, 5.5 кредитного договору).
Згідно п. 3.1 договору, кредитодавець зобов`язується для обліку кредиту відкрити позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Для обліку нарахованих процентів за кредитом відкрити рахунок № НОМЕР_2 . 
Відповідно до п.4.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховується таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість його повністю погашається.
Відповідно до п.4.2 договору, платіжний період - календарний місяць. Перший платіжний період – перший місяць користування кредитом, який починається з дня надання кредиту та закінчується останнім днем цього календарного місяця. Розмір першого ануїтетного платежу дорівнює розміру нарахованих процентів за користування кредитом у перший платіжний період. Останній платіжний період – останній місяць користування кредитом, який починається першого дня цього календарного місяця та закінчується в термін, вказаний в пункті 2.2. договору. Розмір останнього ануїтетного платежу визначається рівним повному фактичному об`єму зобов`язань позичальника на дату вказаного платежу. 
Згідно з п.3.2.3 договору, кредитодавець зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідну комісійну винагороду) за договором на передбачених договором умовах.
Згідно 4.3 договору, нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360».
Відповідно до п. 4.4 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.2.11 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3. цього договору.
Згідно п. 6.3 договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.
Додаток №1 містить Графік платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 21 жовтня 2019 року по 02 грудня 2022 року.
03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 9 липня 2024 року, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до п.2 договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора з основними договорами.
Відповідно до п.4 договору за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21723211,51 грн.
Платіжною інструкцією №66895 від 31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» здійснило оплату АТ «Мегабанк» за лот №GL1N426240.
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються (додатку №1 до Договору №GL1N426240 від 3 вересня 2024 року про відступлення прав вимоги), АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року на загальну суму заборгованості 24836,30 грн.
27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладений договір про відступлення прав вимоги №1/12, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року.
Відповідно до п.2 цього договору право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього договору та додатку №1 (Реєстр договорів, право вимоги за якими відступаються до боржників).
Платіжними інструкціями №1074 від 27 грудня 2024 року, №1091 від 31 січня 2025 року, №1822 від 22 вересня 2025 року ТОВ «ФК Єврокредит» здійснило оплату ТОВ «ФК «Мусатанг Фінанс» за договором про відступлення прав вимоги №1/12.
З витягу з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27 грудня 2024 року, слідує, що від ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року на загальну суму заборгованості 24836,30 грн.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Матеріали справи не місять доказів про повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим вказане не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення боржником виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Отже, до позивача перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому ТОВ «ФК Єврокредит» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року не виконав.
Відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором відповідач має заборгованість в сумі 24836,30 грн, з яких: 14295,21 грн – заборгованість за основним боргом, 797,24 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 9743,85 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.
Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.
Що стосується розміру заборгованості по відсоткам, то суд звертає увагу, що відповідно до виписки по особовому рахунку проценти в розмірі 797,24 грн, які є предметом позову, нараховані як проценти за прострочену заборгованість, з яких: сума 771,85 грн - за період по грудень 2022 року, в тому числі 746,37 грн - до 23 лютого 2022 року, а сума 25,39 грн – за період з січня 2023 року по вересень 2024 року.
Слід зазначити, що відповідно до умов договору позичальник отримав кредит до 20 жовтня 2020 року.
Відповідно до п.2.11 договору процента ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в п.2.2 договору, становить 0,1% річних.
Суд звертає увагу, що нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).
Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року в справі №752/12685/15-ц.
Вказаним положенням договору є встановлений саме умовами договору розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, що відповідає положенням ст.625 ЦК України, тобто сторонами у договорі погоджено відсотки у разі понадстрокового користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас слід врахувати, що відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказані положення з відповідача не підлягають стягненню проценти нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання з 24 лютого 2022 року, відповідно з відповідача підлягають стягненню проценти лише в розмірі 746,37 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії у сумі 9743,85 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (плату) за обслуговування кредиту.
В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 зазначив: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В даній справі пунктом 2.8 кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту. При цьому договір не містить переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості. Зі змісту цього договору, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити, за які саме послуги надані банком, встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості. Правила обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанку» позивачем не надані, а сайт кредитодавця такої інформації не містить
Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними згідно з ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
З огляду на викладене вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії в розмірі 9743,85 грн не підлягають задоволенню.
Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 15041,58 грн, з яких: 14295,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 746,37 грн – заборгованість по сплаті процентів.
Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1612,43 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 року в справі № 554/2586/ 16-ц.
Позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу та в їх підтвердження надано: договір про надання правової допомоги №1/07 від 1 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», реєстр боржників від 1 грудня 2025 року; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12071237 від 5 січня 2026 року, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п.1.1. договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов цього договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання клієнта. 
Відповідно до п.2 договору протягом 2 робочих днів після укладання цього договору, а також протягом дії договору, клієнт складає та передає об`єднанню відповідні реєстри боржників. Реєстр складається на основі договорів, права вимоги до боржників за якими належить клієнту, та по яким наявна заборгованість на дату складання відповідного Реєстру (п.2.1.).
Винагорода та порядок розрахунків, визначений розділом 3 договору.
Відповідно до реєстру боржників від 1 грудня 2025 року клієнт передав в роботу вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року.
З акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12071237 від 5 січня 2026 року слідує, що по стягненню заборгованості з боржника ОСОБА_1 надано такі послуги: за проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1200 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості - 10000 грн, всього на суму 11200 грн.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу та надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, а формування позиції та підготовка матеріалів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Водночас звертає увагу, що розмір витрат на правничу допомогу становить майже половину ціни позову, що не відповідає критеріям розумності та виправданості та є неспівмірною. Тому, враховуючи результат розгляду справи, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ЄДРПОУ 40932411) заборгованість за кредитним договором №280-008-850-2-19-Г від 21 жовтня 2019 року в сумі 15041,58 грн, з яких: 14295,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 746,37 грн – заборгованість по сплаті відсотків, а також 1612,43 грн судового збору та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.
В решті вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит», місцезнаходження: м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: