Справа № 159/1666/26
Провадження № 2/159/1588/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Ковель 
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», від імені якого діє представник Міньковська Анастасія Володимирівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»(далі – позивач або кредитор або позикодавець або ТОВ «ФК «Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач або боржник або позичальник або ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 73746596 від 05.10.2021 (далі – кредитний договір) в розмірі 28000,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 05.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 73746596 за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 10000,00 грн. 
01.09.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика»уклали договір факторингу № 01092025/1 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 73746596 від 05.10.2021.
Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 28000,00 грн., яка складається з 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 18000,00 грн заборгованості за процентами.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалою від 23.03.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд (зберігання) справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі.
До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення R068075856303, яким відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи з відміткою про його отримання під особистий підпис члену сім`ї.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про судовий розгляд.
Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
05.10.2021 між кредитором та позичальником укладено Договір про надання фінансового кредиту № 73746596, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 10000,00 грн (п. 1.1, 3.1). Стандартна процентна ставка становить 3 % за кожен день користування кредитом (п. 3.2).
Умови застосування процентної ставки диференційовані залежно від періоду: пільгова процентна ставка (знижка) у розмірі 2,5 % на день діє протягом пільгового періоду, який становить 30 календарних днів з 05.10.2021 по 04.11.2021 року (п. 3.2.1, 5.11.1). Позичальник має право скористатися наступним пільговим періодом (зі зниженою ставкою), якщо сплатить проценти за користування кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього пільгового періоду та укладе додатковий договір (п. 2.5, 4.4). Стандартна процентна ставка у розмірі 3 % на день застосовується у стандартний період, який настає з наступного дня після закінчення пільгового періоду і діє 60 днів з 05.11.2021 по 03.01.2022 року (п. 2.10, 3.2.2).
Строк кредитування (строк, на який видається кредит) закінчується 03.01.2022 року, до цієї дати позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити відсотки (п. 1.2, 4.2). Продовження строку кредитування можливе виключно за умови подання позичальником відповідної заявки, яку кредитор може розглянути за наявності вільних коштів та надати згоду шляхом укладання додаткового договору (п. 11.4).
У випадку прострочення платежів кредитор має право вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (п. 9.3).
Серед інших істотних умов визначено, що реальна річна процентна ставка складає 900 % (п. 5.11.1). Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 1.8, 13.2).
У Додатку №1 до кредитного договору міститься «Графік погашення боргу» та «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту». Відповідно до цього графіка, передбачено внесення двох платежів: 04.11.2021 року необхідно сплатити 7500,00 грн процентів за пільговий період, а 03.01.2022 року – здійснити остаточний платіж, що складається з 10000,00 грн тіла кредиту та 18000,00 грн процентів за стандартний період. 
В умовах договору прямо передбачено право кредитора передати/переуступити/відступити свої права (права вимоги) за цим договором іншій особі у будь-який час без згоди (попередньої згоди) позичальника на це (п. 7.3.6).
У реквізитах сторін кредитного договору в частині позичальника, зазначені прізвище ім`я по батькові відповідача, його адреса проживання, РНОКПП, одноразовий ідентифікатор «455154», Email, мобільний телефон позичальника.

Довідкою про ідентифікацію клієнта від 01.09.2025 підтверджується ідентифікація позичальника шляхом відправки одноразового ідентифікатора на мобільний номер та надання номера банківської карти.

Довідкою ТОВ «Українські платіжні рішення» №3152_251023164018 від 23-10-2025, підтверджується, перерахування позичальнику 10000,00 грн 05.10.2021, на карту НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 112475293, призначення платежу: зарахування 10000 грн на карту НОМЕР_1 .

У розрахунку заборгованості станом на 01.09.2025 зазначено, що 05.10.2021 позичальнику було видано кредит у розмірі 10000,00 грн. Заборгованість станом на 01.09.2025 складає 28000,00 грн, з яких: 10000,00 грн — залишок основного боргу (тіла кредиту), та 18000,00 грн — залишок процентів за кредитом. З розрахунку також видно, що позичальник частково сплачував за кредитним договором: 400,00 грн — 07.11.2021, 3100,00 грн — 24.11.2021, 1000,00 грн — 30.12.2021, та 3000,00 грн — 11.01.2022

01.09.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір факторингу № 01092025/1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення (п. 2.1).
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників (п.4.1).
Копією витягу з Додатка №1 до договору факторингу, підтверджується підписання сторонами Реєстру прав вимоги у якому міститься право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 28000,00 грн з яких 10000,00 грн тіла кредиту та 18000,00 грн процентів.

Випискою з ЄДР від 19.01.2024 підтверджується здійснення позивачем діяльності у виді інших фінансових послуг, інших видів кредитування (квед 64.99, 64.92).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір про надання кредиту № 73746596 від 05.10.2021 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «455154», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.
Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
На виконання договору факторингу № 01092025/1 від 01.09.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» підписано Реєстр прав вимоги. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії (надійний) № 73746596 від 05.10.2021.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Довідкою ТОВ «Українські платіжні рішення» №3152_251023164018 від 23-10-2025, підтверджується, перерахування позичальнику 10000,00 грн 05.10.2021, на карту НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 112475293, призначення платежу: зарахування 10000 грн на карту НОМЕР_1 .
Доказів того, шо банківська карта не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю карту відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.  Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Відповідно до умов кредитного договору, строк кредитування закінчився 03.01.2022.
Докази того, що відповідач погасив зазначену вище заборгованість у повному обсязі матеріалах справи не містять.
Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до умов договору, відповідачу мали нараховуватись проценти протягом перших 30 днів користування кредитом (05.10.2021 по 04.11.2021) за ставкою 2,5% на день, а у період з 05.11.2021 по 03.01.2022 за ставкою 3% на день.

З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором видно, що позичальник частково сплачував за кредитним договором: 400,00 грн — 07.11.2021, 3100,00 грн — 24.11.2021, 1000,00 грн — 30.12.2021, та 3000,00 грн — 11.01.2022.

Отже, у період з 05.10.2021 по 07.11.2021 (34 дні) відповідачу було нараховано процентів у розмірі 8700,00 грн (10000,00 грн тіла * 2,5% на день * 30 днів) +(10000,00 грн тіла * 3% на день * 4 дні). Позичальник сплатив 400,00 грн — 07.11.2021.
Відтак, станом на 07.11.2021 у позичальника існувала заборгованість в розмірі 10000,00 грн тіла кредиту та 8300,00 грн процентів (10000,00 грн +8700,00 процентів – 400,00 грн сплачених процентів).

У період з 08.11.2021 по 24.11.2021 (17 днів) відповідачу було нараховано процентів у розмірі 5100,00 грн +(10000,00 грн тіла * 3% на день * 17 дні). Позичальник сплатив 3100,00 грн — 24.11.2021.
Відтак, станом на 24.11.2021 у позичальника існувала заборгованість в розмірі 10000,00 грн тіла кредиту та 10300,00 грн процентів (10000,00 грн +8300,00 процентів + 5100,00 процентів – 3100,00 грн сплачених процентів).

У період з 25.11.2021 по 30.12.2021 (36 днів) відповідачу було нараховано процентів у розмірі 10800,00 грн +(10000,00 грн тіла * 3% на день * 36 днів). Позичальник сплатив 1000,00 грн — 30.12.2021.
Відтак, станом на 30.12.2021 у позичальника існувала заборгованість в розмірі 10000,00 грн тіла кредиту та 20100,00 грн процентів (10000,00 грн +10300,00 процентів + 10800,00 процентів – 1000,00 грн сплачених процентів).

У період з 31.12.2021 по 03.01.2022 (4 днів) відповідачу було нараховано процентів у розмірі 1200,00 грн +(10000,00 грн тіла * 3% на день * 4 дні). Позичальник сплатив 3000,00 грн — 11.01.2022.
Відтак, станом на 30.12.2021 у позичальника існувала заборгованість в розмірі 10000,00 грн тіла кредиту та 20700,00 грн процентів (10000,00 грн + 20100,00 грн процентів + 1200,00 грн процентів – 3000,00 грн сплачених процентів).

Відповідач не надала суду контррозрахунку заборгованості за процентами.
На підставі викладеного, керуючись принципом диспозитивності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 10000,00 грн та процентів у розмірі 18000,00 грн за період з 05.10.2021 по 03.01.2022 є правомірними.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 28000,00 грн з яких: 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18000,00 грн сума нарахованих процентів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд повністю задовольнив позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в повному обсязі - 2662,40 грн.
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 73746596 від 05.10.2021 в сумі 28000,00 грн. з яких:
- 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту;
- 18000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами;

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір у сумі 2662,40 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (ЄДРПОУ 39493634, адреса: 07406, Київська область, м. бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1);
Відповідач – ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Повне судове рішення складене 03.06.2026.

Головуючий        Р.Я. Смалюх