ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/154/26 Справа № 206/2971/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Плінська А.В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого – Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Плінської А.В. від 26 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи – Тульчинська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №259», про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, – 

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є дружиною рідного дядька позивача – ОСОБА_5 , з яким з 26 квітня 1978 року вона перебувала в шлюбі та які постійно проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Квартира була спільним майном подружжя дядька та тітки, так як пайові внески вносились в ЖБК «259» за рахунок спільних коштів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Заповіт померлий не залишив, тож спадкоємцями за законом першої черги були мати померлого – ОСОБА_6 , яка доводиться бабусею позивачу та ОСОБА_1 – дружина. Остання прийняла спадщину в установленому порядку. ОСОБА_6 теж звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво так і не отримала через відсутність документів, що підтверджують родинні зв`язки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, залишивши заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Останній звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак виявилось, що його дядько за життя не зареєстрував своє право власності на частку в квартирі АДРЕСА_1 . Тому позивач просив визначити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11500,00 грн витрат на правову допомогу. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 – залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року – залишено без змін. 
13 лютого 2026 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу адвоката, в розмірі 16084,76 грн. 
Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 19 березня 2026 року надійшли заперечення на вказану вище заяву про ухвалення додаткового рішення. 
Перевіривши матеріали справи, колегія дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення у справі додаткового судового рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат відповідачки на професійну правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 статті 270 ЦПК України). 
Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (підпункт в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України). 
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. 
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). 
На підтвердження понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, надано копію договору доручення про надання правової допомоги від 17.01.2023, укладеного з адвокатом Коломоєць С.В., копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2025 в Дніпровському апеляційному суді, копію детального опису наданих робіт (послуг), складеного адвокатом, та копію довідки №4/2026 від 13.02.2026, виданої адвокатом Коломоєць С.В. про те, що відповідачка дійсно здійснила витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 16084,76 грн. (а.с. 4-6 т.2). 
Відповідно до пункту 4.2 договору доручення про надання правової допомоги від 17.01.2023 між адвокатом Коломоєць С.В. та  ОСОБА_1 , гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (а.с. 6 т.2). 
Однак, відповідачкою до прийняття апеляційним судом постанови в даній справі, а бо протягом п`яти днів після ухвалення вказаного судового рішення, не надано суду відповідної додаткової угоди до договору доручення про надання правової допомоги від 17.01.2023, погодженої між адвокатом Коломоєць С.В. та ОСОБА_1 , щодо визначення розміру гонорару адвоката. 
Також суду не надано будь-які докази погодження між адвокатом Коломоєць С.В. та ОСОБА_1 акту приймання-передачі наданих відповідачці послуг з професійної правничої допомоги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, платіжного документу (квитанції, платіжної інструкції) про оплату наданих послуг, тощо. 
Надані апеляційному суду копії детального опису наданих робіт (послуг) та довідки №4/2026 про витрати на правничу допомогу адвоката є односторонніми документами, складеними адвокатом, без погодження з клієнтом. 
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги недоведеність належними та допустимими доказами розміру понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомоги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, – колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16084,76 грн. 
З огляду на вищевикладене, наявні підстави для ухвалення додаткової постанови про відмову у стягненні на користь відповідачки судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 259, 268, 270 ЦПК України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16084,76 грн – відмовити. 
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст додаткової постанови складено 25 травня 2026 року. 

Головуючий         Т.П. Красвітна

Судді          В.С. Городнича

Л.П. Никифоряк