ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3807/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Денисюка Р.С., 
при секретарі судового засідання Кушнір С.В.,
за участю представника позивача Кваши І.В., 
представника відповідача Яртись І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньенергопостач” до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Волиньенергопостач” (далі –ТзОВ “Волиньенергопостач”, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої 10.12.2025 складено акт № 35465/07-01/44690670.
У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством пп.14.1.36, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст.14, ст.22, п.23.1 ст.23, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст.135 Податкового кодексу України (далі – ПК України), Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290 (далі –П(С)БО «Дохід»), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Наказу Мінфіну №73 від 07.02.2013 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «загальні вимоги до фінансової звітності» в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на прибуток на суму 3750445 грн, в тому числі: за 2024 рік в сумі 3750445 грн, а також завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 37 767 620 грн, в тому числі за півріччя 2025 року на суму 37 767 620 грн.
На підставі зазначеного акта перевірки 07.01.2026 відповідач виніс податкові повідомлення-рішення № 0003500701, яким ТзОВ “Волиньенергопостач” збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 3750445 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 937611,25 грн, всього в сумі 4688056,25 грн та № 0003490701, яким зменшено суму від`ємного значення на 37767613 грн.
Позивачем 23.01.2026 було подано скаргу на вищезазначені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої отримано рішення від 19.03.2026 № 7073/6/99-00-06-01-01-06, яким податкові повідомлення-рішення від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями та зазначає, що висновки контролюючого органу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, які регламентують продаж електроенергії, а послуги розподілу електроенергії включено до розрахунку вартості електроенергії, яка постачається споживачам.
Звертає увагу на те, що вказана послуга взагалі не міститься та не використовується у первинних документах товариства.
Вказує, що ГУ ДПС у Волинській області неправомірно залишив без розгляду заперечення позивача на акт перевірки, позаяк воно подано у встановлений строк та те, що ППР постановлені із пропуском строку, визначеного ст.58 ПК України. З наведених підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 01.04.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження суддею одноособово; підготовче засідання призначено на 11:00 год. 27.04.2026. У підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 10:45 год. 04.05.2026. 04.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11:00 год. 18.05.2026. У судовому засіданні оголошувалась перерва.
Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що за наслідками проведеної перевірки складено акт № 35465/07-01/44690670 від 10.12.2025. У висновках даного акту констатовано ряд порушень допущених позивачем у період, що перевірявся, а саме заниження податку на прибуток 3750445 гривень, за 2024 рік, а також завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 37 767 620 грн, в тому числі за півріччя 2025 на суму 37 767 620 грн.
Звертає увагу на те, що в ході проведення даної перевірки та аналізу наданих товариством первинних документів по купівлі продажу електроенергії було встановлено, що до них не було включено послуги перетікання/розподілу електроенергії відпущеної споживачам.
Вказує на правильність висновків акту перевірки та те, що приймаючи оскаржувані рішення, ГУ ДПС у Волинській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Представник позивача у відповіді на відзив підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та ще раз наголосили на протиправності прийнятих податкових повідомлень - рішень відповідачем.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити повністю. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. 
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ “Волиньенергопостач”, за результатами якої складено акт від 10.12.2025 № 35465/07-01/44690670 (т.1 а.с.18-29).
Перевіркою встановлено порушення ТзОВ “Волиньенергопостач”, зокрема пп.14.1.36, пп. 14.1.219 п. 14.1 ст.14, ст.22, п.23.1 ст.23, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст.135 Податкового кодексу України (далі –ПК України), Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290 (далі –П(С)БО «Дохід»), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Наказу Мінфіну №73 від 07.02.2013 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «загальні вимоги до фінансової звітності» в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на прибуток на суму 3750445 гривень, в тому числі за 2024 рік в сумі 3750445 гривень, а також завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 37 767 620 грн, в тому числі за півріччя 2025 на суму 37 767 620 грн.
Позивач подавав свої заперечення від 30.12.2025 на акт перевірки (т.1 а.с.31-38).
Вказане заперечення ГУ ДПС у Волинській області не було розглянуто по суті, у зв`язку із пропуском строків його подання товариством. Про вказане відповідач повідомив позивача листом від 06.01.2026 №50/12/03-20-07-01 (т.1 а.с.39-40).
На підставі зазначеного акта перевірки, 07.01.2026 відповідач виніс податкові повідомлення-рішення № 0003500701, яким ТзОВ “Волиньенергопостач” збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 3750445 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 937611,25 грн, всього в сумі 4688056,25 грн та № 0003490701, яким зменшено суму від`ємного значення на 37767613 грн (т.1 а.с. 44 зворот-45, 46-47).
Позивачем 23.01.2026 було подано скаргу (т.2 а.с.29-36) на вищезазначені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої отримано рішення (з врахуванням рішення про продовження строку розгляду скарги від 06.02.2026) від 19.03.2026 № 7073/6/99-00-06-01-01-06, яким податкові повідомлення-рішення від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701 залишено без змін, а скаргу - без задоволення (т.2 а.с.41-43).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Абзацом 6 пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Згідно з п.п.78.1.1., 78.1.4 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до підпунктів 14.1.36,14.1.219, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Як встановлено ст.22 даного кодексу об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Забороняється зменшувати об`єкт оподаткування (дохід (прибуток), його частину) на суму витрат в операціях:
здійснених з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави), та/або
за сукупністю умов здійснення яких виникають підстави вважати, що наявні обставини (факти) можуть свідчити про здійснення таких операцій з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави).
Забороняється застосовувати положення цього Кодексу, що можуть призвести до зменшення об`єкта оподаткування щодо результатів операцій, передбачених абзацами другим і третім цього пункту, в тому числі до їх оподаткування у складі об`єкта оподаткування за ставкою податку, меншою за базову (основну) ставку, а також використовувати інші податкові пільги щодо таких операцій чи їх результатів.
Відповідно до п.23.1 ст.23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.
База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Як вбачається із. п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-XIV (з змінами та доповненнями, далі - Закон № 996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
Пунктом 1 статті 3 даного закону визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:
назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Методологічні засади в бухгалтерському обліку інформації про доходи 
підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (далі – Положення №88).
Відповідно до статті 4 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Аналогічні норми містить Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 “Загальні вимоги до фінансової звітності”, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (далі – П(С)БО 1), яким визначаються мета, склад і принципи складання фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів.
Відповідно до пункту 3 розділу 3 П(С)БО 1 фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (далі – П(С)БО 15) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до пункту 7 вказаного Положення доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Що таке витрати, їх склад визначаються Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999.
Висновки акту перевірки, на підставі яких позивачу були пізніше нараховані грошові зобов`язання ґрунтуються на тому, що згідно проведеного аналізу, наданих первинних документів ( актів купівлі-продажу електричної енергії), в перевіряємому періоді позивачем при купівлі/продажу електричної енергії не були включені послуги по перетіканню/розподілу електричної енергії до розрахунку вартості електричної енергії відпущеної споживачам, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на прибуток на суму 3750445 грн, а також завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 37 767 620 грн, в тому числі за півріччя 2025 на суму 37 767 620 грн.
Однак суд не погоджується із вказаними висновками, враховуючи наступне.
Відповідно до п.п. 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;
Пунктами 109.1, 109.2 ст.109 ПК України визначено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Тобто, підставами для нарахування грошових зобов`язань, застосування штрафних санкцій до платника податків є порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, під час проведення перевірки виявлені порушення ґрунтувалися лише на тому, що в актах купівлі-продажу електричної енергії споживачам за 2024 рік, 1 півріччя 2025 року товариством не було вказано послуги по перетіканню/розподілу електричної енергії, які в свою чергу повинні бути включені у розрахунок вартості електроенергії та відображені у складі доходів.
ТзОВ “Волиньенергопостач” здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої на підставі Постанови НКРЕКП від 06.09.2022 №1073, а відтак є «електропостчальником»/«постачальником електричної енергії»/»Ліцензіатом».
Постановою НКРЕКП №1469 від 27.12.2017 затверджено «Ліцензійні умови 
провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу» (далі-Постанова №1469). 
Відповідно до підпунктів 10, 13, 17 пункту 2.2 глави 2 Постанови №1469 при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог:10) при формуванні договорів постачання електричної енергії споживачу керуватися примірним договором постачання електричної енергії споживачу, затвердженим НКРЕКП, та забезпечити наявність у договорі умов постачання електричної енергії, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії»; 13) укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; 17) для забезпечення постачання електричної енергії споживачам здійснювати купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку «на добу наперед», внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії.
Тобто, товариство як учасник ринку електроенергії та ліцензіат зобов`язане здійснювати діяльність з постачання електроенергії у спосіб та в межах, визначених ліцензійними умовами та спеціальним законодавством.
Пунктами 26, 30, 60, 78, 96 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції закону, на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що 26) електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу; 30) електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу; 60) передача електричної енергії (далі - передача) - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями; 78) розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії; 96) учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор малої системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії в порядку, передбаченому цим Законом;
Згідно з виданими ліцензіями - оператором передачі електричної енергії є НЕК «Укренерго», а операторами системи розподілу з якими підприємство мало відносини є ПрАТ «Волиньобленерго», ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», ПрАТ «Рівнеобленерго», ДП «Регіональні електричні мережі», АТ «Українська залізниця».
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про ринок електричної енергії» основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема:1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг; 2) правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку; 3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; 4) кодексом комерційного обліку; 5) правилами роздрібного ринку; 6) іншими нормативно-правовими актами.
Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 затверджено «Правила роздрібного ринку електричної енергії» (далі – Правила № 312).
Пунктом 1.1.1 розділу 1 Правил визначено, що вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Абзацом 1 пункту1.2.2. глави 1.2 розділу І Правил №312 за умови укладення споживачем договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - також договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу споживач може купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку. У разі купівлі споживачем електричної енергії для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку його взаємовідносини з іншими учасниками ринку регулюються Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 307 (далі - Правила ринку), Правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 308 (далі - Правила РДН та ВДР), іншими нормативно-правовими актами, крім цих Правил у частині постачання електричної енергії споживачу. 
За таких умов споживач зобов`язаний здійснювати оплату послуг з передачі електроенергії через постачальника.
Відповідно до п.1.2.6. глави 1.2 розділу І Правил №312 оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг. При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг, включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.
За змістом п.3.2.1,3.2.6 Правил №312 глави 3.2 розділу III електропостачальники самостійно розробляють форму відповідного договору на основі примірного, має передбачити можливість здійснення вибору споживачами оплати послуг оператором системи в рахунках електропостачальника. Укладення таких договорів відбувається шляхом приєднання споживачів до договору на умовах обраної споживачами комерційної пропозиції.
Як встановлено в судовому засіданні на офіційному веб сайті ТзОВ “Волиньенергопостач” «https://www.volynenergopostach.com.ua/postachannya-elektroenergiyi/» позивачем забезпечено наявність публічних комерційних пропозиції, які в тому числі передбачають оплату послуг з передачі та розподілу електричної енергії через електропостачальника (вимоги п.3.2.8 Правил №312).
Товариством в межах здійснення господарської діяльності укладались договори які є відмінними від розміщених постачальником на особистому веб-сайті, зокрема в результаті проведених електронних аукціонів з публічних закупівель.
Порядок розрахунків на роздрібному ринку електричної енергії регламентовано розділом 4 даних Правил.
За змістом даних норм електропостачальник включає в платіжний документ за електроенергію також суми оплати послуг оператора системи якщо таку оплату забезпечує електропостачальник в тому числі за послуги оператора системи передачі. 
Суд констатує, що спеціальними нормативними актами регламентовано тарифи на послуги з розподілу електричної енергії, які діяли в 2024-2025 роках, і що такі послуги включаються у вартість електроенергії. 
Споживачі товариства, що здійснювали оплату послуг з розподілу електричної енергії через постачальника здійснювали оплату електричної енергії з урахуванням послуг з розподілу у відповідності до виставлених рахунків електропостачальником.
Усі споживачі ТзОВ «Волиньенергопостач» здійснювали оплату послуг з передачі електричної енергії через постачальника. Ціна та вартість електричної енергії включала у себе вартість тарифу на послуги з передачі електричної енергії, що надаються НЕК «Укренерго». Вартість послуг з передачі електричної енергії, що входила до складу вартості поставленої електричної енергії відображена у виставлених споживачам платіжним документам у відповідності до вказаних вище норм Правил №312– в рахунках на оплату.
Споживачі електричної енергії, що здійснювали оплату послуг з розподілу через електропостачальника, у відповідності до умов укладених договорів та комерційних пропозицій, здійснювали оплату послуг з розподілу за тарифом встановленим.
Ціна та вартість електричної енергії включала у себе вартість тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, що надаються ПрАТ «Волиньобленерго», ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», ПрАТ «Рівнеобленерго», ДП «Регіональні електричні мережі», АТ «Українська залізниця»
Вартість послуг з розподілу електричної енергії, що входила до складу вартості поставленої електричної енергії відображена у виставлених споживачам платіжним документам у відповідності до вказаних вище норм Правил №312.
Суд звертає увагу на те, що наявні в справі договори укладені, товариством із споживачами НЕК «Укренерго», ПрАТ «Волиньобленерго», ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», ПрАТ «Рівнеобленерго», ДП «Регіональні електричні мережі», АТ «Українська залізниця», свідчать про те що у вартість електроенергії були включені послуги передачі та розподілу електричної енергії.
Контролюючим органом при проведенні перевірки, ні в акті перевірки, ні під час проведення судового засідання не було спростовано того, що електропостачалькиком у виставлених рахунках споживачам вказані послуги були відображені.
Норми Закону України «Про ринок електричної енергії» не вимагають у електропостачальника вести окремий облік надходження коштів від споживачів на послуги з розподілу та передачі електричної енергії.
Розрахунки зі споживачами електричної енергії товариством здійснюється по одному консолідованому рахунку (№36), який в силу вимог нормативних актів відображає разом із оплатою електричної енергії так і послуги з її розподілу.
При цьому, розрахунки з контрагентами та споживачами товариством належним чином відображено в бухгалтерському та податковому обліку та поданих контролюючому органу декларацій за звітні періоди як отримані доходи.
Разом з тим суд констатує, що будь-яких порушень вимог законодавства про ринок електричної енергії зі сторони позивача Регулятором встановлено не було.
Як вже зазначав суд вище, ринок електричної енергії регламентується спеціальними нормативними актами.
Дані норми не встановлюють та не передбачають спеціальної форми для актів передачі (купівлі-продажу) електричної енергії. Такі вимоги є до платіжних документів.
Разом з тим постачання електричної енергії без врахування вищевказаних послуг є неможливим, оскільки недотримання правил та ліцензійних умов унеможливлює постачання електричної енергії.
Те, що у даних актах–передачі (купівлі-продажу) енергії не зазначено послуг з розподілу та передачі електричної енергії, за наявності відображення їх у платіжних документах, та правильному відображенню цих операцій в бухгалтерському та податковому обліку та специфіки дії ринку електричної енергії ніяким чином не свідчить про те, що платник не врахував їх у складі доходів.
Частиною 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Сам по собі акт–передачі (купівлі-продажу) енергії не є єдиним документом на підставі якого товариством здійснюється формування та відображення доходів за звітні періоди, а тому висновки акту перевірки, які фактично ґрунтуються на цьому не відповідають ні вимогам чинного законодавства, ні фактичним обставинам справи.
Згідно із частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, при проведенні перевірки та розгляді справи контролюючим органом не подано жодного належного та допустимого доказу, які свідчили, що підприємством у періоді, що перевірявся послуги з розподілу та передачі електричної енергії не були включені у розрахунок вартості реалізованої електричної енергії та відображені у складі доходів.
Разом з тим основними документами, які регламентують купівлю-продаж електроенергії є спеціальні нормативні акти, а саме Закон України «Про ринок електричної енергії», Правила №312 та інші підзаконні нормативні акти, які визначають правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Під час проведення перевірки контролюючим органом не було встановлено будь-яких порушень товариством вказаних нормативних актів в період, що перевірявся. Не встановлено таких порушень і Регулятором.
При цьому, всі показники отриманих доходів та витрат товариства підтверджуються даними бухгалтерського та податкового обліку, відображені у відповідних деклараціях.
Як вже вказував суд, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Позивачем послуги з розподілу та передачі електричної енергії у перевіряємий період відображалася на підставі первинних документів, що підтверджується даними бухгалтерського та податкового обліку та не були спростовані контролюючим органом ні в ході проведення перевірки, ні під час судового розгляду справи.
У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах товариства даних з розподілу та передачі електричної енергії в період, що перевірявся; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про протилежне.
Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає висновки акту перевірки про заниження позивачем кількості виготовленої продукції, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах ПК України.
Відтак винесення податкових–повідомлень рішень від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701 є протиправним та не ґрунтується на вимогах закону, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701.
Зважаючи на те, що позивачу акт перевірки вручено 15.12.2025, що підтверджується відповідними документам (повідомленням про вручення та листом Укрпошти т.2 а.с. 74,77), то граничний термін подання заперечення на акт перевірки був 29.12.2025.
Норми ПК України не передбачають поновлення такого строку.
Отже, подання такого заперечення поза межами встановлених ст.86 ПК України строків є підставою для його не розгляду контролюючим органом, про що ГУ ДПС у Волинській області повідомило товариством листом від 06.01.2026 №50/12/03-20-07-01 (т.1 а.с.39-40).
Зважаючи на те, що позивачем було подано заперечення на акт перевірки, то за приписами ст.ст.58,86 ПК України відповідачем ППР було винесено після повідомлення платника про результати його розгляду. У даному випадку відповідачем будь- яких порушень при винесенні ППР допущено не було.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 26624,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 27.03.2026 №112287 ( а.с.15)
З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 26624,00 грн. 
Керуючись статтями 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 07.01.2026 № 0003500701, № 0003490701.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньенергопостач” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 26624,00 грн (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Волиньенергопостач” (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Словацького, 13/4, код ЄДРПОУ 44690670).
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, код ЄДРПОУ 44106679).

Суддя Р.С. Денисюк 

Повний текст рішення суду складено 11.06.2026