Справа № 201/7568/25
Провадження № 2/201/616/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання — Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Соборного районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 61025,24 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.10.2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський», Банк) та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200365862 щодо кредитування, відповідно до умов якої остання отримала від Банку у користування кредитні кошти в розмірі 15000 грн. строком користування з 23.10.2015 року по 20.05.2017 року, а відповідач у свою чергу зобов`язалася повернути вказані кошти у встановлений кредитним договором строк та сплатити відсотки за їхнє користування.
У подальшому 20.07.2020 року позивач на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів, набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками АТ «Банк Михайлівський», у тому числі до ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором.
Оскільки первісний кредитор свої зобов`язання перед позичальником відповідно до укладеного кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, але остання взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконує належним чином, у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 61025,24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13370,81 грн, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 28092,19 грн, а також нарахованими на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних у розмірі 3735,08 грн та інфляційних втрат у сукупному розмірі 15827,16 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплатити відсотки за користування ними, позивач з метою захисту свого порушеного права змушений звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором, нараховані санкції за прострочення виконання основного зобов`язання та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025 року для розгляду цивільної справи №201/7568/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.
У липні 2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання повністю заперечувала проти позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» та просила відмовити у їх задоволенні, з огляду на безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалася на відсутність серед доказів виписок та доказів видачі грошових коштів. Вказувала, що долучені виписки не охоплюють майже річний строк кредитування, не охоплюють інформації про видачу коштів, нарахування та погашення процентів, та підтверджують лише те, що ФГВФО здійснював нарахування. Відсутність банківських виписок за період користування коштами позбавляє можливості суд перевірити правильність нарахування боргу, а відповідачу не дають можливості перевірити, чи не були включені до складових заборгованості комісії, неузгоджені платежі, чи всі оплати відповідачем по кредиту були зараховані банком в погашення боргу.
Також просила суд застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було укладено ще у 2015 році, та документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 14 000 грн. 
Позивач скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив, вказував, що у доданих Банком до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. А щодо номерів рахунків зазначив, що Особливості операційної роботи банку щодо ведення обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не має бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк, як оператор грошових операцій відповідно до законодавства здійснює вищезазначені дії, а для ідентифікації виписок чи будь яких інших банківських документів – в них зазначається саме номер і дата договору щодо якого здійснюються банківські операції. ТОВ «Діджи Фінанс» заперечували проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 грн, оскільки відповідна сума явно завищена та не відповідає складності справи, об`єму наданих послуг, зібраних доказів, витраченого часу на опрацювання справи. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві зазначив щодо розгляду справи без його участі. 
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши доводи сторін, суд дійшов наступних висновків.
Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, вивчивши подані учасникам справи заяви по суті спору, дослідивши наявні матеріали справи та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Судом установлено, що 23.10.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду №200365862 щодо кредитування шляхом підписання ОСОБА_1 заяви (оферти), згідно пункту 1 якої остання запропонувала (зробила оферту) ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах, укладених в заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, зазначених в основних параметрах заяви (далі - Умови по картках) та Тарифах по картках Банку (далі - Тарифи по картках), укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки (далі - договір про картку).
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 вказаної заяви, відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; а також просила випустити на її ім`я платіжну картку, тип якої вказаний в основних параметрах заяви. Крім того, просила для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування Рахунку Картки.
У зазначеній заяві в розділі її основних параметрів міститься така інформація щодо основних умовах договору про надання та використання платіжної картки: найменування продукту — Visa Gold + Кредитна (не іменна); валюта картки - гривня; рахунок картки НОМЕР_1 ; бажаний кредитний ліміт - 15000 грн; максимальна ставка по ліміту - 54% річних
Окрім того, у пункті 1.5.1 вказаної заяви відповідач погодилася, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку будуть являтися Умови по картках та Тарифи по картках, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватися, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, та/або в мережі Інтернет на сайті банку та/або у відділеннях банку.
У реквізитах цієї заяви та відмітках банку вказано, що відповідачеві 23.10.2015 року було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , про що у свою чергу підписалася остання (т.1, а.с. 46).
Позивач разом із позовною заявою, поданою через підсистему «Електронний суд», надав виписку по особовим рахункам (ф.281) з 23.05. року по 27.07.2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» по Рах.№ 22074521540302 ОСОБА_1 (т.1, а.с. 60-277).
20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (т.1 а.с. 278-281).
Вказаний договір було укладено за результатами відкритих торгів (аукціону), що оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року.
Відповідно до наданої копії платіжного доручення №25 від 09.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн.
Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є Додатком №1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200365862 від 23.10.2015 року з ОСОБА_1 . 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року по справі №910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі №910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та додатках до нього (т.1, а.с. 18-41).
Згідно з постановою приватного виконавця від 29.12.2022 ВП №66483131 виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/11298/16 від 12.07.2021 щодо зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 закінчено (т.1, а.с. 43-44).
Згідно з постановою приватного виконавця від 17.01.2023 ВП №66491947 виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/11298/16 від 12.07.2021 щодо зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2 закінчено (т.1, а.с.45).
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач у своїй позовній заяві вказував, що до нього перейшло від ПАТ «Банк Михайлівський» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200365862 від 23.10.2015 року та розмір заборгованості останньої за вказаним договором становить 41463 грн, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 13370,81 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 28092,19 грн. Крім того, на вказану заборгованість позивачем було нараховано 3% річних у розмірі 3735,08 грн та інфляційні втрати у сумі 15827,16 грн.
Так, відповідно до вимог статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як передбачено статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до положень частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За вимогами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 610 ЦК України визначається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зі змісту поданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що остання повністю заперечувала проти пред`явленого до неї позову та вказувала на фактичну відсутність доказів, підтверджуючих надання кредитних коштів.
Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пунктів 4,8, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).
Згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша); боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина друга).
Згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з вимогами частини другої статті 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження заборгованості відповідача ОСОБА_1 та її розміру ТОВ «Діджи Фінанс» додано до позовної заяви виписку по особовим рахункам за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року.
Між тим, як убачається з заяви (оферти) № 200365862 дата підписання даної заяви та відкриття рахунку — 23.10.2015 року. Однак позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача починаючи з 23.05.2016 року.
Крім того, зі змісту заяви (оферти) № 200365862 від 23.10.2015 року, долученої позивачем до матеріалів справи, вбачається, що на ім`я відповідача відкрито рахунок № НОМЕР_1 .
В той час як на підтвердження наявності заявленої позивачем заборгованості, останній додає виписку по рахунку (період з 23.05.2016 по 27.07.2020), зі змісту якої вбачається, що така сформована за рахунком № НОМЕР_2 , який є відмінним від обумовленого сторонами рахунку, а саме № НОМЕР_1 .
Жоден із наведених документів, які подано позивачем в якості підтвердження заборгованості та її розміру, не містять посилання на рахунок № НОМЕР_1 , який зазначено у виписці по рахунку.
Тобто, доказів того, що вказаний у виписці рахунок належать саме відповідачу та відкритий на виконання спірного договору №200365862 від 23.10.2015 року суду не надано.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що додана до позовної заяви виписка по особовим рахункам не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 ..
Крім того, позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов кредитного договору, за період його дії, відкрито чи змінено рахунок, а також видано платіжний інструмент - банківську картку.
Відсутні у матеріалах справи також заявлені у заяві (оферті) №200365862 від 23.10.2015 року підписані позичальником інші складові договору про надання та використання платіжної картки, а саме Умови по картках та Тарифи по картках.
У зв`язку із цим суд позбавлений можливості перевірити погоджені між сторонами істотні умови договору та перевірити факт отримання кредитних коштів, а також перевірити пред`явлені позивачем до стягнення складові кредитної заборгованості.
Також суд звертає увагу, що позивачем не надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який містив би детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої (тіла кредиту та відсотків), відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником, якщо такі були здійснені.
Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц, від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості відповідача по кредитному договору №200030257 від 07.05.2014 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заявленої заборгованості за кредитом у розмірі 13370,81 грн. та заборгованості по відсоткам у сумі 28092,19 грн.
Оскільки в межах цієї справи на підставі наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити суму заборгованості по кредитному договору та період прострочення зобов`язань, то відповідно й відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України і стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 15827,16 грн та 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 3735,08 грн.
Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи відповідач у поданому суду відзиві на позовну заяву заявила про застосування позовної давності.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 70, 72, 138, 140), від 7 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12 (пункт 71)).
Відтак, оскільки в даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами про порушення його права, то відсутні підстави для застосування строку позовної давності.
З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв адвокат Яресько Т.В.
Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на правничу допомогу у сумі 14000 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Яресько Т.В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги. 
В акті приймання-передачі послуг вказаний перелік наданих послуг: консультація щодо правової позиції (2 год.), складання відзиву, складання процесуальних заяв, участь у засіданнях (без обмеження кількості). Вартість послуг становить 14000 грн.
Суд зауважує, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було складено відзив на позовну заяву, та прийнято участь у двох судових засіданнях, суд вважає, що розмір гонорару у сумі 14000 грн. є не обґрунтованим та завищеним.
Так справа відноситься до категорії не складних справ, матеріали справи не містять великої кількості документів для дослідження й на збирання яких адвокат би витратив значний час, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Керуючись ст.ст.5-13,33-34,76-81,83,89,141,258-259,263-265,268,272,273 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя      О.О.Куць