Справа № 541/1203/26
Номер провадження 2/541/1274/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
22 червня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі: 
головуючого судді Вірченко О.М., 
за участю секретаря судового засідання Олешко Н.А., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович, про розірвання договору довічного утримання,
встановив:
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Гіль Д.В., про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи вимоги наступним.  ОСОБА_3 всилу похилого віку та потреби в сторонній допомозі 22 вересня 2025 року уклала з ОСОБА_4 договір довічного утримання, за умовами якого вона передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався довічно утримувати та доглядати її. Підставою для розірвання договору довічного утримання зазначала невиконання відповідачем умов п. 9 указаного договору, зокрема, він не здійснював догляд та не надавав їй необхідну допомогу; пртягом шести місяців з 01 жовтня 2025 року по березень 2026 року не надавав послуг з прибирання квартири один раз на 7 днів, всі роботи проводила позивач, як і оплату комунальних послуг; не забезпечував її належними лікувальними засобами, продуктами харчування, якщо і купував, то вимагав відшкодування проведених ним витрат. Позивач виконала умови договору довічного утримання від 22 вересня 2025 року у повному обсязі, водночас відповідач зобов`язання за вказаним договором належно не виконував, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що знає позивача більше п’ятнадцять років, протягом цього часу допомагав їй. 22 вересня 2025 року за її ініціативою між ними був укладений договір довічного утримання. Відповідач оплатив усі нотаріальні витрати щодо скасування заповіту, складеного позивачем, та витрати по оформленню договору довічного утримання. Він виконував свої обов`язки, передбачені договором, а саме - возив позивача до лікарні, купував ліки, продукти харчування, кошти у неї за це не вимагав. З січня 2026 року він не має змоги виконувати свої обов`язки, оскільки позивач відмовляється з ним спілкуватися та отримувати від нього допомогу. Через розбіжності у світогляді у них виникли суперечки на релігійному ґрунті, тому вона не бажає отримувати від нього допомогу. Відповідач погоджується виконувати свої обов`язки, передбачені договором довічного утримання, якщо позивач не буде чинити перепони. Зазначив, що виключно через поведінку позивача та її небажання спілкування з ним, не може виконати умови договору довічного утримання.
Приватний нотаріус Гіль Д.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 59).
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав від 22 вересня 2025 року за № 444504491, 444505576, договору довічного утримання, укладеного 22 вересня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 взяв на себе зобов’язання забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно, ставши власником вищевказаної квартири з моменту державної реєстрації відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України і ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» (п.п. 1, 16 договору). Договір довічного утримання від 22 вересня 2025 року посвідчений приватним нотаріусом Миргородського нотаріального округу Полтавської області Гілем Д.В. і зареєстрований в реєстрі під № 1599.
Відповідно до п.п. 9, 10 договору про довічне утримання набувач зобов`язаний: надавати довічне забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у всій відчужуваній квартирі; забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям; здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу; надавати побутові послуги (прання постільної білизни один раз на 10 днів, прибирання квартири один раз на 7 днів; забезпечення належними лікувальними засобами, оплата ліків та послуг мед персоналу у разі перебування у лікарні; забезпечення продуктами харчування; у разі смерті відчужувача здійснення поховання за свій рахунок. За згодою сторін визначена вартість вказаного в п. 9 договору матеріального забезпечення на місяць у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України (а.с. 5-7).
ОСОБА_3 зверталася до ОСОБА_4 із вимогою про розірвання договору довічного утримання від 22 вересня 2025 року в добровільному порядку через невиконання відповідачем його обов`язків, передбачених договором, направляла лист-вимогу від 19 лютого 2026 року, 05 березня 2026 року (а.с. 17, 18). 
ОСОБА_3 зверталася до командира в/ч НОМЕР_1 для вручення ОСОБА_4 листа-вимоги про розірвання договору довічного утриманні від 22 вересня 2025 року, оскільки відповідач зареєстрований на території військової частини (а.с. 15, 16, 19, 20). 
Відповідно до довідки про доходи від 27 березня 2026 року № 7097 6008 6330 2040 ОСОБА_3 отримує пенсію, розмір якої за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2026 року становить 78 275,76 грн (а.с. 21).
Свідок ОСОБА_5 зазначила, що допомагає позивачу в побутових питаннях, купує ліки, інші знайомі теж допомагають позивачу через її похилий вік та стан здоров`я. В квартирі ОСОБА_3 проживає одна, відповідача в квартирі свідок ніколи не бачила. Через перепад напруги у неї згоріли побутові пристрої, які ОСОБА_3 відремонтувала за власні кошти. Комунальні послуги позивач також оплачує самостійно.
Свідок ОСОБА_6 , яка є соціальним працівником Миргородського територіального центру по обслуговуванню одиноких непрацездатних громадян міста, повідомила наступне. Певний період, приблизно пів року після укладення договору довічного утримання відповідач допомагав позивачу, потім допомогу перестав надавтии. Свідок за кошти ОСОБА_3 купує їй продукти харчування, прибирає в квартирі. Розмір пенсії позивача замалий для нормального проживання, тому вона уклала договір довічного утримання. Відповідач не проживає в квартирі, позивач мешкає одна.
Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати (ст. 750 ЦК України).
За правилами ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України має надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач.
Подібні висновки щодо застосування ст.ст. 755, 756 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року у справі № 644/1566/19, від 15 серпня 2023 року у справі № 712/10192/22, від 28 квітня 2025 року у справі № 752/17301/18, від 19 листопада 2025 року у справі № 466/4585/23.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (абз. 1 ч. 2 ст. 651 ЦК України).
Норми чинного цивільного законодавства України та правові висновки Верховного Суду покладають саме на відповідача, як набувача відчуженої за договором довічного утримання квартири, обов`язок доведення належного виконання ним договірних зобов`язань за спірним договором по довічному утриманню та догляду за позивачем. Таких доказів відповідачем не надано та не здобуто судом при розгляді справи. 
Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виконання своїх обов`язків щодо забезпечення та надання догляду (утримання) за позивачем, хоча саме відповідач мав убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку. Не заперечує, що дійсно останні пів року не спілкується із позивачем і не допомагає їй, посилаючись на небажання останньої отримувати таку допомогу. Відповідач не шукав способів урегулювання та вирішення питання довічного забезпечення останньої, не зазначив об`єктивних, обґрунтованих підстав не виконання ним своїх обов`язків з незалежних він нього причин. 
Відтак, відсутність доказів договірного утримання та допомоги відповідачем позивачу свідчить про невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань за договором довічного утримання, що зумовлює правові підстави для розірвання цього договору.
З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань за договором довічного утримання та про наявність правових підстав для розірвання цього договору.
За таких обставин вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І, ІІ групи (п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).
Позивач є особою з інвалідністю І групи, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, тому судовий збір в розмірі 1 331,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович, про розірвання договору довічного утримання задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання, укладений 22 вересня 2025 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гілем Дмитром Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 1599.
Судові витрати в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 02 липня 2026 року.
  Суддя:	  	О. М. Вірченко