ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/7724/24 пров. № А/857/14355/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (суддя Подлісна І.М., ухвалене в м. Тернополі) у справі № 500/7724/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області про зобов`язання сформувати та подати подання про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення сплаченого позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу квартири в розмірі 12369,17 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.02.2024 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчено нотаріусом Козар М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 249, згідно якого позивач придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При укладенні договору позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12369,17 грн. Враховуючи ту обставину, що позивач придбав житло вперше, тому відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» сплатив такий збір безпідставно. 
Позивач зазначав, що в листопаді 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, проте отримав відмову у поверненні вказаних коштів. Вважаючи таку відмову необґрунтованою, позивач просив зобов`язати відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення йому сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12 369,17 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено повністю. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_1 12369 (дванадцять тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 17 коп. сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно квитанції від 14.02.2024 року. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) гривні 00 копійок, відповідно до квитанції від 04.01.2025 року. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу від сторони по справі не надходив.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.02.2024 року було укладено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчено нотаріусом Козар М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 249. Згідно цього договору позивач придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
З копії договору-купівлі продажу, (а.с 10-11), зокрема пункту 2.1 розділу 2, видно, що продаж житла вчинено на суму 1 236917 грн. (один мільйон двісті тридцять шість тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень нуль копійок).
У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2024 року ОСОБА_1 являється власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, як видно з квитанції від 14.02.2024 року, позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна у розмірі 12 369,17 грн.
Як стверджує позивач, та підтверджено дослідженими матеріалами справи, ОСОБА_1 в листопаді 2024 року звернувся до Пенсійного органу та поставив питання про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, проте отримав відмову відповідача.
Головним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області листом повідомлено позивача, про те, що підстав для повернення вказаного збору немає, оскільки Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а також роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду з адміністративним позовом про повернення сплаченого збору.
Вирішуючи спір у цій справі, місцевий суд взяв до уваги такі правові норми.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР.
Відповідно до абзацу першого та другого пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані у Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740.
Згідно з абзацом першим пункту 15-1 «Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Пункт 15-3 «Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. 
Системний аналіз наведених правових актів дає підставу вважати, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції ретельно перевірено докази, якими підтверджено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Зокрема, суд дав юридичну оцінку та дослідив інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 є власником 1/1 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
За даними Довідки від 19.06.2024 № 46, виданої КП "Зборівським бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_1 станом на 31.12.2012 року згідно обліку технічної інвентаризації в КП Зборівське БТІ не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру). 
У відповідності до довідки № 05-24/213 від 31.10.2023 року Філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" ТВБВ №10019/023 Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", ОСОБА_1 в списках на приватизацію житла за адресою проживання: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Вертелка, не значиться. Станом на 31.10.2024 приватизаційний депозитарний рахунок за житловими чеками не відкривався.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів, якими б спростовувалися твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували реєстрацію права приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем до суду не надавалося.
Тому досліджені обставини та долучені до матеріалів справи письмові докази, дали можливість сулу першої інстанції дійти обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Правилами частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Сама процедура та механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету передбачені «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів» (далі – Порядок), затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.
Відповідно до пункту 5 даного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.
Таким чином, правовими нормами визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.
За Пенсійним органом зберігається обов`язок у разі ініціативи платника сформувати та подати відповідне подання до органів державної казначейської служби про повернення такого збору. Відмова Пенсійного органу в поверненні позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12369,17 грн., є протиправною, тому, що саме орган Пенсійного фонду України, є визначеним контролюючим суб`єктом щодо справляння надходжень до бюджету цього збору. 
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна, за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж, позивачем сплачено помилково, а кошти в сумі 12369,17 грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню. 
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20 серпня 2015 року (справа № К/800/41597/14), від 25 червня 2015 року (справа № К/800/17652/15), від 16 квітня 2015 р. (справа № К/9991/37325/11) тощо.
За наведених фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Разом із тим, під час перевірки цієї справи, колегією апеляційного суду встановлено, що судом першої інстанції в змісті судового рішення допущено описку при встановленні фактичної вартості придбаного житла позивачем.
Ця обставина не впливає на правильність вирішеного спору судом, та може бути виправлена судом, який постановив рішення, як це передбачено положеннями статті 253 КАС України.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 308,311,315,316,321,328 КАС України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в справі № 500/7724/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар