Справа № 344/13387/25 
Провадження № 22-ц/4808/127/26 
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
судді-доповідача   Бойчука І.В., 
суддів:    Пнівчук О.В.,Томин О.О.,
секретаря   Кузнєцова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» Хлопкової Марії Серіївни на заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року під головуванням судді Сокирко Л.М. в селищі Рожнятів,
в с т а н о в и в:
В серпні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 32 474,32 грн 32 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 7 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №363335673. За умовами цього договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 16 750 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Кредит надається строком на 126 днів. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 16 750 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, 07 квітня 2021 року грошові кошти в розмірі 16 750 грн було перераховано на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 .
Відповідачка не виконала зобов`язання по поверненню коштів на умовах договору кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви складала 32 474,32 грн та складається з: 15 469,07 грн заборгованість по кредиту; 17 005, 25 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого продовжувався укладенням додаткових угод. Предметом договору факторингу є відступлення права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №142 від 13.07.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 30 061,12 грн.
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого продовжений додатковою угодою. Предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 32 474, 32 грн.
Між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04.06.2025 укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 32 474,32 грн.
Просив стягнути заборгованість в розмірі 32 474,32 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представниця ТОВ «Юніт Капітал» подала апеляційну скаргу.
Вказала, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а також з висновками, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню.
Зазначила, що договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.
Вказала, що 13.07.2021 між первинним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №142 до договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідачки на загальну суму 30 061,12 грн. Це свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання відповідачки перед первинним кредитором.
Факт підписання реєстру прав вимог після укладення кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання.
Зазначила, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу. Однак варто зазначити, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Звернула увагу, що апелянтом надано усі документи на підтвердження переходу прав вимоги до нього, зокрема, реєстр прав вимоги 142 від 13.07.2021 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, з якого вбачається, що первісний кредитор відступив право вимоги саме до ОСОБА_1 .
Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неможливість переходу права вимоги, відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі факту укладення договору факторингу, адже не врахував, що предметом договору є відступлення прав вимоги, які закріплені у реєстрі, який в свою чергу, належним чином оформлено та підписано сторонами в межах дії договору та подано разом з позовною заявою.
Вказала, що такі висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами реєстру прав вимог.
Просила рішення скасувати, постановити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №363335673 від 07.04.2021 у розмірі 32 474,32 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 13 056,00 грн, а саме: судовий збір у розмірі 6 056 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
ОСОБА_1  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відмовляючи ТОВ «Юніт Капітал» у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №363335673 від 07 квітня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал».
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Судом встановлено, що 07 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №363335673 (а.с.101-103). 
Відповідно до п.1.1. договору за умовами цього договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 16 750 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Кредит надається строком на 126 днів (п.1.2.договору). 
Відповідно до п.1.4. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 0,65 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.
Пунктом 1.5. договору передбачено, що на умовах викладених в п.1.6. договору до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 1,3 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.
Відповідно до п.1.6. договору умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовується за умови, що кожен з чергових платежів здійснений не пізніше строку вказаного в графіку платежів за цим договором. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою починаючи з наступного дня що слідує датою платежу.
Повернення частини кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз в 2 тижні. Рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів зазначаються в графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору і є додатком №1 до кредитного договору (а.с.103).
Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 4.1. кредитного договору).
На підтвердження перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 позивачем було надано платіжне доручення від 07 квітня 2021 року, згідно якого відбувся переказ коштів згідно договору №363335673 від 07 квітня 2021 року ОСОБА_1 на платіжну картку в розмірі 16 750 грн (а.с. 79).
Крім того, згідно відповіді про надання інформації у банку АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку згідно виписки по рахунку 07.04.2021 було здійснено зарахування коштів у сумі 16 750 грн (а.с. 129-130).
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.48-51).
За вказаним договором факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, включаючи відповідачку у справі, що підтверджується реєстром прав вимоги №142 від 13.07.2021 (а.с.46-47).
У подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2019 року було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якій сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: «8.2. Строк дії цього договору починає перебіг у момент визначений п. 8.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором» (а.с.53 зворот). 
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, предметом якого є викладення тексту договору у новій редакції (а.с.54-57).
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31 грудня 2021 року укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у якому сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.59).
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31 грудня 2022 року укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про продовження строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с.59 зворот).
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31 грудня 2023 року укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.60).
Відповідно умов вказаного договору, з урахуванням додаткових угод, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги ТОВ «Таліон Плюс».
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 05 серпня 2020 року укладено договір факторингу №05/0820-01 строком дії до 04 серпня 2021 року (а.с.39-41). 
Згідно вказаного договору до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, включаючи відповідачку у справі, що підтверджується реєстром прав вимоги №9 від 30.05.2023 (а.с.37-38).
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 03 серпня 2021 року укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року в якому сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.43 зворот).
Між ТОВ «Таліон Плюс`та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 30 грудня 2022 року укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, де сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 року (а.с.44).
ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 04 червня 2025 року уклали договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги за кредитним договором, що підтверджується реєстром боржників, в якому зазначено ОСОБА_1 , договір №363335673, сума заборгованості 32 474,32 грн (а.с.29-34).
Копіями платіжних інструкцій від 10.06.2025 №467, №468, від 11.06.2025 №469, №470, від 19.06.2025 №478, №479, від 25.06.2025 №483 підтверджено сплату коштів за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 (а.с.22-25).
Згідно розрахунку, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 13.07.2021, заборгованість відповідачки становить 16 750 грн по тілу кредиту, 17 511,12 грн за процентами. Відповідачкою 27.04.2021 здійснено оплату в розмірі 3 000 грн, 24.05.2021 – 1 200 грн, що враховано в поданому розрахунку (а.с.20-21). Відповідно до розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» станом на 30.05.2023 заборгованість відповідачки становить 15 469, 07 грн за тілом кредиту (враховано оплату в розмірі 1 280, 93 грн 27.04.2021) та 17 005, 25 грн (враховано оплату відсотків в розмірі 1 719, 07 грн 27.04.2021 та 1 200 грн 24.05.2021) (а.с.19-21).
Щодо переходу до позивача права грошової вимоги слід вказати таке.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитним договором.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора - ТОВ «Таліон Плюс».
Копія договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал» згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Надані позивачем копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором №363335673 від 07.04.2021.
Колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи договорами факторингу підтверджується перехід права вимоги, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність існування права вимоги у позивача за кредитним договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України).
Відповідно до ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме: підписаний сторонами договір №363335673 від 07.04.2021, платіжне доручення від 07.04.2021 про зарахування кредитних коштів в розмірі 16 750 грн на картку відповідачки, розрахунки заборгованості, за відсутності доказів погашення вказаної заборгованості – позовні вимоги про стягнення 15 469, 07 грн за тілом кредиту (позивачем враховано оплату в розмірі 1 280, 93 грн 27.04.2021) та 17 005, 25 грн (враховано оплату відсотків в розмірі 1 719, 07 грн 27.04.2021 та 1 200 грн 24.05.2021) є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази є всі підстави вважати, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позовних вимог. Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неправильного застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права через неповне з`ясування дійсних обставин справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідачки на свою користь сплачений в суді першої та апеляційної інстанцій судовий збір в сумі 6 056 грн та витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн.
Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору №05/06/25-01 про надання правничої допомоги від 05.06.2025, укладеного між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.16-17), копію протоколу погодження вартості послуг (а.с.17 зворот), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 (а.с.105), копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на суму 7 000 грн (складання позовної заяви 5 000 грн, вивчення матеріалів справи 1 000 грн, підготовка адвокатського запиту 500 грн, підготовка та подача клопотання 500 грн) (а.с.106).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Апеляційний суд розподіляючи витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
Апеляційний суд звертає увагу, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, яка не є значною. Справа є малозначною в силу закону і не є складною.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд виснує про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем згідно платіжної інструкції №18064 від 11.07.2024 сплачено судовий збір у розмірі 2 422,4 грн (а.с.69), а за подання апеляційної скарги – 3 633,6 грн (а.с.172).
Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 056 грн.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» Хлопкової Марії Серіївни задовольнити.
Заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення. Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10, код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором №363335673 від 07.04.2021 в розмірі 32 474, 32 грн (тридцять дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні тридцять дві копійки), судовий збір в розмірі 6 056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн (три тисячі п`ятсот гривень).
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 06 травня 2026 року

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О. Томин