Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/2836/26
Провадження № 2/711/2005/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Пасічній Н. 
за участі:
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр, в особі представника – Колеснікової І.О., яка діє на підставі довіреності №0303/26-02 від 03.03.2026р., звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його (позивача) користь заборгованість за кредитним договором №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р., в загальній сумі 7 528 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 24.09.2023р. між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №24.09.2023-100002475, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. строком на 42 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 
07.10.2023р. кредитний договір №24.09.2023-100002475 від 24.09.2023р. було переоформлено шляхом укладення між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №07.10.2023-010000775, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до умов договору №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. Позичальнику надається кредит у розмірі 4 000 грн., строком на 42 дні з дати його надання, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 
Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів в нього утворилась заборгованість, розмір якої складає 7 528 грн., з яких: заборгованість за сумою (тілом) кредиту – 4 000 грн.; заборгованість за процентами – 3 528 грн. 
Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 7 528 грн. та судовий збір по справі.
Від відповідача заперечень проти позову не надходило.
26.03.2026р. Придніпровським районним судом м. Черкаси відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В судове засідання представник позивача не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Разом з тим, представник позивача Колеснікова І.О. в позовній заяві просила розгляд даної справи проводити у відсутність представника позивача, а також вказала, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував факту укладення між ним та позивачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів у розмірі 4 000 грн. Разом з тим, зазначив, що нараховані та заявлені до стягнення з нього проценти за користування кредитом, є занадто великими, і він, в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, не має змоги їх сплатити, тому просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення із нього на користь позивача процентів в розмірі 3 528грн. 
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
24.09.2023р. між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі кредитний договір №24.09.2023-100002475, який підписаний відповідачем електронним підписом – одноразовим ідентифікатором Р223 /а.с. 15-23/. 
Згідно умов вказаного вище договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 4 000 грн., зі строком користування кредитом – 42 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Первинний період користування кредитом складає 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом – кожні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Дата повернення кредиту – 04.11.2023р. 
На виконання умов вказаного договору 24.09.2023р. кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. були перераховані відповідачу на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу Позичальника, що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №2369839305 від 24.09.2023р. /а.с. 32/. Окрім того, факт отримання кредитних коштів у розмірі 4 000 грн. не заперечувався відповідачем.
07.10.2023р. між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №07.10.2023-010000775, який підписаний відповідачем електронним підписом – одноразовим ідентифікатором Т631. Відповідно до умов такого договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 4 000 грн., зі строком користування кредитом – 42 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Первинний період користування кредитом складає 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом – кожні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Дата повернення кредиту – 17.11.2023р. Згідно зазначеного договору, позичальник просив зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4 000 грн. за кредитним договором №07.10.2023-010000775 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4 000 грн. за кредитним договором №24.09.2023-100002475 від 24.09.2023р. Кредитор погодився на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором №24.09.2023-100002475 від 24.09.2023р. вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора /а.с. 24-31/. 
Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. розмір заборгованості відповідача складає 7 528 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (основний борг) – 4 000 грн.; заборгованість за процентами за період з 07.10.2023р. по 17.11.2023р. – 3 528 грн. /а.с. 39/. 
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р., то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За матеріалами справи судом встановлено, що між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений договір №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р., який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т631. На підставі такого договору відповідачем були отримані кредитні кошти в розмірі 4 000 грн., які згідно умов договору, за проханням відповідача, були зараховані позивачем на в рахунок вимоги позивача про повернення кредиту за договором №24.09.2023-100002475 від 24.09.2023р., в зв`язку чим зобов`язання за таким договором припинилися. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути позивачу кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. в строк до 17.11.2023р., зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору цього не зробив. 
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені в кредитному договорі №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість в загальній сумі 7 528 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (основний борг) – 4000 грн.; заборгованість за процентами за період з 07.10.2023р. по 17.11.2023р. – 3 528 грн. /а.с. 39/.
Наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Договору №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. Проценти за користування кредитними коштами нараховані за процентною ставкою 2,1% за період з 07.10.2023р. по 17.11.2023р., тобто за період строку, на який надавався кредит (42 дні). 
Стосовно доводів відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих процентів засадам добросовісності та розумності, оскільки їх розмір є занадто високим, то суд зауважує наступне. 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (п. 3, 6 ст. 3 ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК зміст принципу свободи договору передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК, свідчить, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки (постанова Верховного Суду від 10.09.2018р. у справі № 920/739/17).
Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. у справі № 910/1873/17 вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734. З набуттям чинності таким законом, положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить 
Статтею 21 Закону №1734 передбачені особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, якими передбачено обмеження обсягу відповідальності споживача перед кредитором в частині платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит. Натомість будь-яких обмежень щодо співрозмірності процентів за користування кредитом із сумою кредиту в Законі не передбачено.
Окрім того, за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що укладаючи Договір №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. відповідач погодив умови кредитування в тій частині, що стандартна процентна ставка складає 2,1%. Відповідні умови викладені в тексті Договору та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. Відповідно до такої Таблиці відповідач погодив зобов`язання зі сплати відсотків за весь період строку дії Договору кредиту (07.10.2023р. по 17.11.2023р.) в загальному розмірі 3 528 грн. /а.с. 24/. Однак, на виконання своїх зобов`язань відповідач не здійснив жодного платежу, в зв`язку з чим його заборгованість за процентами, нарахованими за період з 07.10.2023р. по 17.11.2023р., тобто за 42 дні користування кредитом, складає 3 528 грн. 
За таких обставин, необґрунтованими є доводи відповідача щодо невідповідності засадам розумності та добросовісності розміру нарахованих йому до сплати за 42 дні користування кредитними коштами (в межах строку дії договору) процентів в загальному розмірі 3 528 грн., оскільки погоджуючись на сплату відповідних процентів при укладенні договору, а на теперішній час стверджуючи, що сума таких процентів є завищеною, відповідача поводиться суперечливо, а отже така позиція не відповідає засадам добросовісності.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернув, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (основний борг) – 4 000 грн., заборгованість за процентами за період з 07.10.2023р. по 17.11.2023р. – 3 528 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 7 528 грн. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 662,40 грн. /а.с. 1/. 
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то на підставі ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
На підставі викладеного вище та, керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОРУ 37356833, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором №07.10.2023-010000775 від 07.10.2023р. в загальній сумі 7 528 грн. та судовий збір в розмірі 2 662,40 грн., а всього 10 190,40 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 27 квітня 2026 року.

Головуючий : В.М. Скляренко