СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/18309/25
пр. № 2/759/1716/26
19 травня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Петренко Н.О.
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А.
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, встановлених рішенням Святошинського районного суду м. Києва з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 500 000 грн.
В обґрунтування позову зазначав, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився його сімейний стан, а саме: 27 грудня 2023 року він уклав шлюб, у новому шлюбі народилася дитина, також на його утриманні перебувають двоє дітей дружини від попереднього шлюбу. Крім того, позивач посилався на наявність значної заборгованості по аліментам та просив суд частково звільнити його від її сплати.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року задоволено клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року було закрито підготовче засідання у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року задоволено клопотання про витребування доказів. 
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову про зменшення розміру аліментів. Зазначив, що позивачем не доведено наявності обставин, передбачених законом, які б свідчили про істотну зміну його матеріального чи сімейного стану та могли бути підставою для зменшення розміру аліментів. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що сама виховує дитину, матеріальної допомоги від позивача фактично не отримує, а зміна сімейного стану позивача та народження у нього дитини в іншому шлюбі саме по собі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Також вказувала, що позивач офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, а питання щодо часткового звільнення від сплати заборгованості вже було предметом судового розгляду у справі №759/9892/25, за результатами якого у задоволенні позову відмовлено.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню, та мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених учасниками справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. 
Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року у цивільній справі №759/22490/20 позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів було задоволено частково: розмір стягуваних аліментів було змінено з 1/2 на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) Позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що позивач 27.12.2023 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Судом також встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та отримує офіційний дохід, що підтверджується довідками про доходи та відомостями з Реєстру застрахованих осіб форми ОК-7.
Згідно наданих суду доказів, офіційний дохід позивача за 2022 рік становив 595 184 грн. 61 коп., за 2023 рік 196 471 грн. 82 коп., за 2024 рік 425 867 грн. 37 коп.
Судом встановлено, що позивач належним чином не виконував обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина, у зв`язку із чим утворилась значна заборгованість.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №15678238, наданого Святошинським ВДВС у м. Києві, станом на 31.03.2026 року заборгованість позивача зі сплати аліментів становить 835 963 грн. 39 коп.
Також постановою державного виконавця від 31.03.2026 року у виконавчому провадженні №15678238 на позивача накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 417 981 грн. 70 коп., у зв`язку з тим, що сукупний розмір заборгованості перевищив суму відповідних платежів за три роки.
Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2025 року у справі №759/9892/25, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 500 000 грн. було відмовлено.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28.05.2021 у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування ст. 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.
По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).
По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.
По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.
Суд критично оцінює доводи Позивача щодо наявності підстав для подальшого зменшення розміру аліментів, оскільки сам по собі факт зміни сімейного стану, укладення нового шлюбу та народження дитини не є безумовною підставою для зменшення встановленого судом розміру аліментів.
Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд виходить із необхідності забезпечення балансу між інтересами платника аліментів та першочерговим забезпеченням прав та законних інтересів дитини, на утримання якої такі аліменти стягуються.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2021 року у справі №759/22490/20 розмір аліментів вже був зменшений з 1/2 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) Позивача. Отже, під час попереднього судового розгляду судом уже було надано оцінку матеріальному та сімейному стану Позивача, а також забезпечено баланс інтересів сторін.
Разом із тим, звертаючись з даним позовом, Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення від 18.10.2021 року його матеріальний стан істотно погіршився настільки, що виконання обов`язку зі сплати аліментів у визначеному судом розмірі стало для нього надмірним або об`єктивно неможливим.
Навпаки, дослідженими судом доказами підтверджується, що Позивач проходить військову службу, є офіційно працевлаштованим та отримує стабільний дохід. Згідно довідок про доходи та відомостей форми ОК-7, його дохід упродовж 2022-2024 років був значним та свідчить про наявність у нього реальної можливості виконувати обов`язок щодо належного утримання дитини.

При цьому суд враховує, що саме на Позивача, як на платника аліментів, покладено обов`язок доведення наявності обставин, які відповідно до ст. 192 СК України можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Однак, окрім посилань на зміну сімейного стану та появу нових утриманців, жодних доказів істотного погіршення матеріального становища Позивачем суду не надано.
Суд також бере до уваги, що відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів враховуються не лише інтереси платника аліментів, але насамперед стан здоров`я, матеріальне становище та потреби дитини. Неповнолітній ОСОБА_6 потребує належного матеріального забезпечення, а тому подальше зменшення розміру аліментів фактично призвело б до погіршення рівня забезпечення дитини та суперечило б його найкращим інтересам.
Крім того, судом встановлено, що Позивач тривалий час належним чином не виконував покладений на нього обов`язок зі сплати аліментів, у зв`язку із чим станом на 31.03.2026 року утворилась заборгованість у розмірі 835 963 грн. 39 коп., а також накладено штраф у розмірі 417 981 грн. 70 коп. за наявність заборгованості, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за три роки. Вказані обставини свідчать не про неможливість виконання Позивачем обов`язку зі сплати аліментів, а про його неналежне виконання.
Оцінюючи вимогу Позивача про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України таке звільнення можливе лише у випадку доведення виникнення заборгованості внаслідок тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення.
Однак жодних належних доказів існування таких виняткових обставин матеріали справи не містять. Сам по собі факт створення нової сім`ї, народження дитини та наявності інших утриманців не є тією виключною обставиною, яка відповідно до положень ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення особи від сплати заборгованості за аліментами.
Суд також враховує, що питання щодо часткового звільнення Позивача від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 500 000 грн. вже було предметом судового розгляду у справі №759/9892/25, за результатами якого заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2025 року, яке набрало законної сили, у задоволенні відповідного позову було відмовлено.
Таким чином, заявлені Позивачем вимоги фактично ґрунтуються на тих самих обставинах, яким уже було надано оцінку судом, а тому підстав для повторного розгляду аналогічних вимог суд не вбачає.
За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів та часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, 180, 181, 182, 183, 192, 197 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко