КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/2355/2026
справа №940/243/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Дейнекою Олексієм Вадимовичем, на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Косович Т.П., повне рішення складено 30 липня 2025 року,
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У лютому 2025 року ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" звернулось до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування.
Вимоги позову мотивує тим, що 27 липня 2021 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір майнового страхування №2371/21-Тз/ЗпШ, відповідно до якого страховик взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду, завдану автомобілю DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , у разі його пошкодження або знищення внаслідок ДТП.
23 березня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля KENWORTH, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року у справі №392/315/22 установлено, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля KENWORTH - ОСОБА_1 .
У зв`язку із настанням страхового випадку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 136 836,35 грн, що підтверджується даними рахунку СТО №SC0000000038 від 17 травня 2022 року.
Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (право суброгації).
Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля KENWORTH на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом №001740178 із лімітом відповідальності 130 000 грн. Відповідно до статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну майну третьої особи, у межах страхової суми з урахуванням фізичного зносу деталей.
Згідно даних звіту про оцінку №195 від 26 квітня 2022 року вартість відновлювального ремонту становить 191 356,55 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 107 422,12 грн.
Вказує, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 70 485,08 грн, у зв`язку з чим несплачена частина страхового відшкодування становить 36 937,04 грн (107 422,12 грн - 70 485,08 грн) та підлягає стягненню із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Крім цього, відповідно до статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. 
Зазначає, що фактичний розмір шкоди, відшкодований страховиком за договором майнового страхування, становить 136 836,35 грн, тоді як належне страхове відшкодування за полісом ОСЦПВ складає 107 422,12 грн. Отже, різниця становить 29 414,23 грн, яка підлягає стягненню з винної особи.
Зазначає, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить:
стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" кошти в розмірі 36 937,04 грн, як частину несплаченого страхового відшкодування;
стягнути із ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 29 414,23 грн частину страхового відшкодування в порядку суброгації у відповідності статті 1194 ЦК України;
стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн пропорційно задоволеним вимогам.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 10 448,73 гривень несплаченого страхового відшкодування та 476,84 гривень сплаченого судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 55 902,54 гривень страхового відшкодування в порядку суброгації та 2 551,16 гривень судового збору.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції зазначив, що вартість відновлювального ремонту становить 147 285,00 гривень, з яких 23 148,00 - вартість робіт, 124 137,08 гривень вартість запчастин та паливно-мастильних матеріалів. Суд зазначив, що коефіцієнт фізичного зносу становить 0,5345, отже вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 80 933,81 гривень.
Суд першої інстанції зробив висновок, що із ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на користь позивача підлягає стягненню 10 448,73 гривень, оскільки страховик відшкодовує шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (80 933,81 гривень - 70 485,08 гривень).
Щодо вимог до ОСОБА_1 суд зазначив, що позивач відповідно до рахунку відшкодував потерпілій особі 136 836,35 гривень, з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" підлягає відшкодуванню 80 933,81 гривень, отже з особи, яка завдала шкоду, а саме із ОСОБА_1 , підлягає стягненню 55 902,54 гривень (136 836,35 грн - 80 933,81 грн).
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині стягнення коштів із ОСОБА_1 , адвокатом Дейнекою О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють суброгацію. Відповідно до статей 512, 514, 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги потерпілої особи до винуватця шкоди лише в межах фактичних витрат і на тих самих умовах, які існували у первісного кредитора. Отже, страховик не може отримати більше прав, ніж мав потерпілий, а відшкодування шкоди повинно лише відновлювати майновий стан, а не створювати додаткову вигоду.
Суд установив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 80 933,81 грн, однак при визначенні відповідальності ОСОБА_1 фактично поклав на нього обов`язок компенсувати повну вартість нових деталей. Такий підхід суперечить принципу повного, але не надмірного відшкодування шкоди та призводить до необґрунтованого збагачення позивача.
Зазначає, що пошкоджені деталі після заміни мають залишкову цінність і можуть бути реалізовані або використані повторно, однак суд не дослідив питання їх подальшої долі та не врахував їхню можливу вартість.
Зазначає, що усталена судова практика передбачає необхідність врахування залишкової вартості майна або вирішення питання про його передачу особі, відповідальній за шкоду. Зокрема, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року суд, постановляючи рішення про відшкодування вартості майна, яке має певну цінність, повинен вирішити питання про передачу такого майна винній особі після відшкодування збитків. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №462/6105/16-ц та від 09 червня 2021 року у справі №766/13258/18. Суд першої інстанції ці правові висновки не врахував.
Позивач не надав жодних доказів щодо того, що пошкоджені запчастини були знищені, утилізовані або не мають залишкової вартості. Вказує, що на вторинному ринку автозапчастин для вантажних автомобілів існує стабільний попит на такі деталі. Навіть у пошкодженому стані вони можуть мати значну цінність. Орієнтовна сукупна вартість подібних деталей для автомобіля DAF XF460 на вторинному ринку може становити від 25 000 до 50 000 грн. Ігнорування цієї обставини призвело до завищення розміру збитків, покладених на відповідача.
Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки фактично вийшов за межі позовних вимог. Звертає увагу, що у позовній заяві позивач просив стягнути з ОСОБА_1 29 414,23 грн, однак суд стягнув 55 902,54 грн. Такі дії суперечать принципу диспозитивності та вимогам статті 13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.
Вказує на неправильне застосування судом першої інстанції статті 1191 ЦК України.
Суд також порушив принцип змагальності сторін та вимоги статей 12 і 81 ЦПК України, оскільки не зобов`язав позивача надати докази щодо залишкової вартості пошкоджених деталей, їх місця зберігання та можливості передачі відповідачу. У результаті суд дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив істотні порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення в частині стягнення коштів із ОСОБА_1 та є підставою для його скасування.
Зазначає, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 10 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року у частині стягнення коштів з ОСОБА_1 скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
22 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.
Зазначає, що відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну майну третьої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, згідно статті 29 зазначеного Закону у разі пошкодження транспортного засобу відшкодовуються лише витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Як установлено звітом про оцінку, наданим позивачем, коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу становить 0,5345. Відповідно до пункту 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відновлювальний ремонт включає комплекс робіт щодо відновлення справності транспортного засобу шляхом відновлення або заміни його складових частин.
З даних рахунку СТО, на підставі якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування, убачається, що загальна вартість нових запасних частин, які підлягали заміні, становить 124 137,08 грн. При цьому зазначений рахунок не містить розрахунку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що суперечить вимогам законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Суд першої інстанції установив, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 70 485,08 грн. Водночас фактична вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 80 933,81 грн, у зв`язку з чим різниця у сумі 10 448,73 грн обґрунтовано підлягає стягненню з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна".
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. У даному випадку фактичний розмір шкоди, підтверджений рахунком СТО, становить 136 836,35 грн, тоді як сума відшкодування з урахуванням фізичного зносу становить 80 933,81 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування становить 55 902,54 грн.
Вказує, що суд першої інстанції правильно застосував положення статті 1194 ЦК України та обґрунтовано поклав обов`язок зі сплати зазначеної різниці на винну у ДТП особу ОСОБА_1 .
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права, з належною оцінкою доказів та відповідно до встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 27 липня 2021 року між ПрАТ "СК "Арсенал Україна" та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2371/21-Тз/ЗП111 "ALL RISKS", відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «DAF XF460», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.6-18).
Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року у справі № 392/315/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладеного адміністративне стягнення. Із змісту вказаної постанови убачається, що 23 березня 2022 року о 09:10 годині ОСОБА_1 на 626-му кілометрі 150 м автомобільної дороги М-30 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине керував транспортним засобом "Кенворт Т2000", д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом "Nooteboom Osd-6805v", д.н.з. НОМЕР_3 , не врахував дорожню обстановку під час здійснення обгону, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем DAF XF460, д.н.з. НОМЕР_4 , з причепом "Fliegel TWP180", д.н.з. НОМЕР_5 , чим порушив вимоги пункт 13.1 ПДР України (а.с. 22).
З даних відомостей МТСБУ убачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Kenwoorth T200 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" (а.с. 24).
Згідно даних звіту №195 від 26 квітня 2022 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_1 , убачається, що вартість відновлювального ремонту становить 191 356,55 гривень. Коефііцієнт фізичного зносу складників - 0,5345. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні, становить 107 422,12 гривень. Вартість матеріального збитку - 107 422,12 гривень (а.с. 30-37).
Відповідно до даних рахунку №SC0000000038 від 17 травня 2022 року убачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 147 285,08 гривень, з яких: 23 148,00 гривень - робота; 124 137,08 гривень - запчастини, паливо-мастильні матеріали (а.с. 21).
Згідно даних розрахунку страхового відшкодування №2371/21-Тз/ЗП111 від 19 травня 2022 року убачається, що ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" здійснено розрахунок страхового відшкодування у розмірі 136 836,35 гривень. При цьому, вартість робіт та матеріалів 147 285,08 гривень визначено на підставі рахунку №SC38 від 17 травня 2022 року ФОП ОСОБА_4 Франшиза - 10 448,73 гривень (а.с. 19).
Відповідно до даних платіжного доручення №25799021 від 24 травня 2022 року ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на рахунок ФОП ОСОБА_4 сплачено 136 836,35 гривень (а.с. 29)
Відповідно до даних платіжного доручення №00081012 від 15 серпня 2022 року убачається, що ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" перерахувало на рахунок "ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 70 485,08 гривень. У графі призначення платежу вказано "страхове відшкодування, регрес СА №006.00470722, без ПДВ, дог. АР.1740178 від 15-05-21. #0081012" (а.с. 38).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частин 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина 1 статті 25 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно частини 2 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо суброгації та фактично поклав на ОСОБА_1 обов`язок відшкодувати вартість нових деталей, є частково обґрунтованими.
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдану шкоду. Перехід права вимоги закон прямо пов`язує з фактом виплати страхового відшкодування, а не із підписанням страхувальником акта виконаних робіт чи передачею пошкоджених деталей. Факт виплати страхового відшкодування у цій справі є належно підтвердженим та скаржником не спростований.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до звіту про оцінку №195 від 26 квітня 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу DAF XF460 з урахуванням фізичного зносу складників становить 107 422,12 грн, а коефіцієнт фізичного зносу визначено на рівні 0,5345. Разом з цим, суд першої інстанції вирішуючи спір, виходив із розміру фактичної шкоди, що становить 147 285,08 гривень та застосувавши коефіцієнт фізичного зносу, визначений звітом про оцінку №195 від 26 квітня 2022 року, суд зробив висновок, що ТОВ "Глобал Спліт" з межах відповідальності має сплатити 80 933,81 гривень.
Саме ця сума, розрахована відповідно до вимог законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, підлягає стягненню із страховика винної у ДТП особи, та відповідає положенням статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і далі в редакції на час спірних правовідносин).
Разом із тим, суд першої інстанції, визначаючи розмір відповідальності ОСОБА_1 , виходив із фактичної суми страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі рахунку СТО, а саме 136 836,35 грн (147 285,08 гривень - 10 448,73 гривень (франшиза)), та дійшов висновку про необхідність стягнення з винної особи різниці між цією сумою та сумою, яка підлягає відшкодуванню страховиком за договором ОСЦПВ.
Однак при вирішенні питання про розмір відповідальності ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував, що позивач, звертаючись із позовними вимогами, просив стягнути з цього відповідача 29 414,23 грн, що становить різницю між фактичним розміром виплаченого страхового відшкодування (136 836,35 грн) та сумою матеріального збитку, визначеною з урахуванням фізичного зносу відповідно до звіту про оцінку №195 від 26 квітня 2022 року (107 422,12 грн). Саме в такому обсязі позивач реалізував своє право вимоги до винної особи.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не може виходити за їх межі. Водночас суд першої інстанції фактично визначив інший розмір збитків, ніж той, на який посилався позивач, та стягнув з ОСОБА_1 55 902,54 грн, що суттєво перевищує заявлені позовні вимоги. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позову, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
За таких обставин доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу.
Водночас колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на стягнення будь-яких коштів з ОСОБА_1 .
Як убачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до договору добровільного страхування здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 136 836,35 грн, що підтверджується даними платіжного доручення №25799021 від 24 травня 2022 року. Після здійснення такої виплати до страховика відповідно до статті 993 ЦК України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.
При цьому, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу KENWORTH була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке здійснило страхову виплату у розмірі 70 485,08 грн. Суд першої інстанції встановив, що розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню страховиком з урахуванням фізичного зносу, становить 80 933,81 грн, у зв`язку з чим різниця у сумі 10 448,73 грн стягнута з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Разом із тим, різниця між фактичною сумою виплаченого позивачем страхового відшкодування та сумою матеріального збитку, визначеною з урахуванням фізичного зносу відповідно до звіту про оцінку №195 від 26 квітня 2022 року, становить 29 414,23 грн (136 836,35 грн - 107 422,12 грн). Саме цю суму позивач і просив стягнути з ОСОБА_1 на підставі статті 1194 ЦК України.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив не із вартості відновлювального ремонту визначеного звітом №195 від 26 квітня 2022 року (191 356,55 гривень), а із фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу (147 285,08 гривень з урахуванням франшизи 10 448,73 гривень).
Відтак, обраховуючи межу відповідальності ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" суд виходив із фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу, застосувавши коефіцієнт фізичного зносу.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Таким чином, покладення на винну особу обов`язку відшкодувати таку різницю відповідає вимогам закону та правовій природі деліктного зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування залишкової вартості пошкоджених деталей також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі.
Сам по собі факт заміни пошкоджених деталей на нові не свідчить про безпідставне збагачення потерпілої особи або страховика. Відновлювальний ремонт транспортного засобу передбачає відновлення його технічного стану та можливості подальшої експлуатації, що, як правило, здійснюється шляхом заміни пошкоджених деталей. При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що пошкоджені деталі були реалізовані, використані повторно або мають визначену ринкову вартість, яка могла б бути врахована при визначенні розміру шкоди.
Посилання скаржника на можливу орієнтовну вартість пошкоджених деталей на вторинному ринку є лише припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами у розумінні статей 76-81 ЦПК України.
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був вирішити питання про передачу пошкоджених деталей винній особі, не спростовують права позивача на відшкодування шкоди в межах заявлених вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність таких деталей у позивача або можливість їх передачі відповідачу.
Також необґрунтовані є посилання скаржника на неправильне застосування судом першої інстанції стаття 1191 ЦК України з огляду на таке.
Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.
При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.
Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як уже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, яка виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.
Крім цього, суд першої інстанції при вирішення спору не посилався на положення статті 1191 ЦК України, яка у цій справі застосуванню не підлягає.
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт настання страхового випадку, обсяг виплаченого страхового відшкодування та наявність підстав для покладення на винну особу обов`язку відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Водночас суд безпідставно визначив до стягнення з ОСОБА_1 суму, що перевищує заявлені позовні вимоги, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дейнекою Олексієм Вадимовичем, задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 змінити, зменшити розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" з 50 902,54 гривень до 29 414,23 гривень.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова