ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №335/12703/25   Головуючий в 1 інст.Шалагінова А.В. 
Провадження №33/807/715/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисникаособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Іванової Н.О., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Іванової Н.О. на постанову Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розміріоднієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.
19 грудня 2025 року о 22-02 годині у м.Запоріжжі по проспекту Соборному, буд. 153, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi A6», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування автомобілем відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень Правил дорожнього руху.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Іванова Н.О.просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , не відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».
Оскільки матеріали справи підтверджують 4 факти отримання травм, суд мав би враховувати не лише дату їх отримання, а й високу ймовірність стійких органічних уражень мозку, які зберігаються роками і можуть імітувати ознаки наркотичного сп`яніння (порушення координації, тремор, неприродна блідість).
Працівники поліції не дотримались вимог Закону щодо поінформованості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо її прав при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, а також щодо суті вчиненого правопорушення та наслідків.
Відеозйомка безперервно не фіксує виконання службових обов`язків другого патрульного щодо огляду багажнику та спілкування з водієм ОСОБА_1 . 
У випадку визнання військовослужбовця ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, достатнім заходом впливу для запобігання вчиненню ним нових правопорушень буде застосування основного стягнення (штрафу) без застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керування.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не з`явився, захисник останнього - адвокат Іванова Н.О. зазначила про обізнаність ОСОБА_1 про день, час та місце судового засідання, вважала за можливе здійснювати розгляд справи апеляційним судом за відсутності ОСОБА_1 , зазначила про узгодженість вказаного питання та правової позиції між нею та ОСОБА_1 . 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Іванової Н.О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудовогоколективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545575 від 19 грудня 2025 року, згідно з яким, 19 грудня 2025 року о 22:02 год. у м. Запоріжжі по проспекту Соборному, буд. 153, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi A6», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування автомобілем відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень Правил дорожнього руху. Про повторність попереджений, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2021 року;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 грудня 2025 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДППстаршого сержанта поліції Кохтієва Т., згідно з яким, останній доповідає, що 19 грудня 2025 року о 22-02 годині за адресою: м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд.153, під час патрулювання згідно з п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено транспортний засіб «Audi A6», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є військовослужбовцем. Під час спілкування у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння відповідно до наказу МВС №1452/375 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме:неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. На місці зупинки транспортного засобу водієві було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, згідно наказу 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», на що останній відмовився.
За порушення п.2.5 ПДР України на водія ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1№545574 за ч.1 ст.130 КУпАП. Посвідчення водія не вилучалось (додаток ДІЯ), тимчасовий дозвіл на право керування не видавався. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР.
Фізична сила та спеціальні засоби не застосувались. Подія зафіксована на нагрудні пристрої персональні Motorola SolutionVB400 471243, 471704, авто реєстратор Xiaomi 70 mai.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Як убачається з оскаржуваної постанови, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили. 
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Іванова Н. О. через систему «Електронний суд» подала заяву про закриття провадження у справі. В обґрунтування заяви зазначала, що необхідно врахувати особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем за контрактом, виконує бойові завдання у найскладніших напрямках, має статус учасника бойових дій, за місцем служби характеризується позитивно. Дослідженням відеозаписів з боді-камер патрульних поліцейських встановлено, що патрульні їхали у місті Запоріжжі по пр. Соборному, в районі між вул. М. Гончаренка та Сталеварів подали спеціальний сигнал для зупинки транспортного засобу, що рухався попереду них, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . На 03:30 хв. поліцейський зазначив підставу зупинки транспортного засобу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», однак не вказав детальний опис причини зупинки. Також, поліцейськими не було задокументовано, обґрунтовано та доведено належними доказами наявність інформації, що доводила вказану підставу зупинки, а саме причетність водія ОСОБА_1 або його пасажирів до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Отже, оскільки водієм не було допущено порушень Правил дорожнього руху чи інших дій, які надавали би підстави для зупинки транспортного засобу, тому всі процесуальні документи, складені щодо нього, не можуть бути належними і допустимими доказами його вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, зазначила, що у ОСОБА_1 не було ознак наркотичного сп`яніння. Відповідно до довідок про причини поранення, долучених до заяви, ОСОБА_1 має чисельні поранення, неодноразові випадки акубаротравми (контузії), ознаками якої є неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, які можуть зберігатися тривалий час.
Зауважила, що на відеозаписі чітко видно, що ОСОБА_1 не розумів роз`яснення патрульних, крім того, поліцейським не було роз`яснено йому наслідки відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння, зокрема, що це є складом адміністративного правопорушення, а також не було роз`яснено права на правничу допомогу.
Крім того, посилалась на невідповідність відеозапису вимогам п. 5 р. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 № 1026, оскільки відеозйомка безперервно не фіксувала виконання службових обов`язків другого патрульного щодо огляду багажнику та спілкування з водієм ОСОБА_1 . 
Зазначала, що водію інкриміновано відмову від проходження огляду, однак, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія, яке долучається лише у разі проведення огляду на стан сп`яніння.
З наведених підстав захисник просила закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
31 березня 2026 року через систему «Електронний суд» захисником подані додаткові пояснення, за змістом яких зазначала, що в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» не міститься відомостей про автомобіль «AUDI A6», н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , а тому вважала відсутніми законні підстави для зупинки автомобіля ОСОБА_1 поліцейськими. Крім того, станом на 08 березня 2026 року ОСОБА_1 перебував на бойовій позиції 23 дні, з того часу з ним немає зв`язку. Від командування бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 » складене звернення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , із зазначенням у тому числі негативних наслідків позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Однак, наразі вказане звернення захисником не отримане. Тому вважає за неможливе виконати завдання щодо всебічного і об`єктивного розгляду справи. Посилалась на практику апеляційних судів щодо можливості пом`якшення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яку просила врахувати при розгляді справи.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та наведені захисником при апеляційному розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи сторони захисту про те, що зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , не відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», об`єктивно нічим не підтверджені. В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу оспорював законність такої зупинки. 
Більш того, відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
Із долученого до матеріалів справи відеозапису убачається, що при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про правовий режим воєнного стану". Порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Наявність у ОСОБА_1 певних захворювань, на які посилається сторона захисту, на думку суду апеляційної інстанції, сама по собі не спростовує вчинення останнім інкримінованого йому правопорушення та не звільняє водія від обов`язку виконувати законні вимоги працівника поліції. 
Доводи захисника-адвоката Іванової Н.О. про те, що працівники поліції не дотримались вимог Закону щодо поінформованості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо її прав при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, а також щодо суті вчиненого правопорушення та наслідків, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозаписом, з якого вбачається, що працівником поліції після фіксації відмови ОСОБА_1 , якому неодноразово пропонувалось пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, роз`яснені наслідки відмови, на що ОСОБА_1 зазначив, що він вже 3 рази сказав про те, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, про відповідальність він знає, останньому працівниками поліції були роз`яснені положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, працівником поліції у ОСОБА_1 було з`ясовано, чи зрозумілі йому ці права, на що ОСОБА_1 відповів ствердно. 
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та останнього ознайомлено з місцем та часом розгляду справи, що підтверджується його підписом.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності безперервного відеозапису події, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Право поліцейського на фото та відеофіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.
З самих відеозаписів є очевидним, що ці записи здійснювались працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.
Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаними відеозаписами, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.
Більш того, вказані відеозаписи не є єдиними доказами у справі, ці записи узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.
Те, що самі відеозаписи події складаються з окремих файлів, не вказує на недопустимість вказаних відеозаписів як доказу.
Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
Відповідаючи на доводи сторони захисту про безпідставність накладеного на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
Відповідно до вимог ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ч.4 ст.30 КУпАП, позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, у рішенні в справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Діяння, які кваліфікуються за ст.130 КУпАП, є найбільш суспільно шкідливими правопорушеннями у сфері безпеки дорожнього руху. 
Законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення на особу, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, іншого стягнення, ніж передбачене санкцією цієї статті, або ж звільнення від стягнення.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.
При накладені адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника – адвоката Іванової Н.О.залишити без задоволення. 
Постанову Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2026 року щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 335/12703/25