ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 520/31702/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 05.02.26 по справі № 520/31702/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач, ГУ НП в Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розрахована грошова компенсація за невикористану відпустку, додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області перерахувати та доплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористану відпустку, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення із врахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не включення додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) до складу місячного грошового забезпечення, право на отримання якого позивач має відповідно до законодавства, з якого розрахована грошова компенсація за невикористану відпустку, що нарахована і виплачена позивачу при звільненні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невключення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розрахована грошова компенсація за невикористану відпустку, додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення із врахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що додаткова винагорода, яка передбачена Постановою КМУ №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме: - на період дії воєнного стану; -за період проходження поліцейськими служби зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф. Отже, додаткова винагорода передбачена Постановою КМУ №168 виплачується виключно у період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами начальників в сумі до 30 000 грн. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №793). Виплата додаткової винагороди залежить від певних умов та її виплата здійснюється у період дії воєнного стану, тобто не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить від певних обставин і від виконаних завдань, що визначається наказом керівника.
Таким чином, на думку відповідача, судом допущено порушення норм матеріального права в цій частині позовних вимог, яке виявилось в невірному застосуванні судом до спірних правовідносин, позивачем у яких є поліцейський, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. Також суд не врахував, що відносини, які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону). Стверджує, що додаткова винагорода, передбачена Наказом МВС № 775, є одноразовим видом грошового забезпечення. Вона не входить до складу місячного грошового забезпечення, яке складається з регулярних, систематичних виплат і є базою для розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні згідно з наказом МВС № 260.
Відповідач вважає, що суд помилково застосував висновки Верховного Суду, викладений в постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, яка не є релевантою вказаній справі через різний суб`єктний склад її учасників. 
Отже, оскільки до складу місячного грошового забезпечення, з якого проводиться виплата грошової компенсації за невикористану відпустку, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, то відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована компенсація за невикористані відпустки, додаткової винагороди, відповідно до Постанови № 168.
Таким чином, на думку відповідача, посадові особи ГУ НП в Харківській області діяли в межах чинного законодавства України, їх дії не є протиправними і це свідчить, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.
Позивач, скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що додаткова винагорода та одноразова винагорода передбачена постановою № 168 є одноразовим видом гррошового забезпечення, що входить до грошового забезпечення поліцейських. А тому вважає, що судом першої інстанції справедливо, неупереджено та своєчасно розглянуто адміністративну справу, під час розгляду повно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду викладені в ухваленому рішенні відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та відповідає за своїм змістом вимогам адміністративного процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач в період з 07.11.2015 по 02.10.2025 проходив публічну службу в органах і підрозділах Національній поліції України.
Під час служби на позивача розповсюджувались всі права і гарантії передбачені законодавством щодо нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейських, зокрема щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер).
За весь період проходження служби в Національній поліції позивачем не використано щорічна основна та додаткова оплачувана відпустки у загальній кількості 162 доби, з яких:
- невикористана щорічна основна відпустка за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 у кількості 3 доби;
- невикористана щорічна основна відпустка за 2016 рік у кількості 30 діб;
- невикористана частина щорічної основної відпустки у кількості 16 діб та 6 діб додаткової відпустки за 2022 рік;
- невикористана щорічна основна відпустка у кількості 30 діб та 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік;
- невикористана щорічна основна відпустка у кількості 30 діб та 8 діб додаткової відпустки за 2024 рік;
- невикористана щорічна основна відпустка за період з 01.01.2025 по 01.10.2025 у кількості 23 доби та 9 діб додаткової відпустки.
Однак, при звільненні позивачу здійснено нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку з розміру місячного грошового забезпечення позивача, без урахування додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, як наслідок, позивачу було виплачено грошове забезпечення не в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, відповідачем протиправно не було враховано у складі грошового забезпечення позивача додаткову щомісячну винагороду, передбачену Постановою № 168, яку він отримував перед звільненням.
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення із врахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон №580-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (далі по тексту - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 Закону №580-VIII).
За змістом частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейські проходять службу в поліції: на посадах у центральному органі управління поліції, територіальних органах, закладах, установах поліції; під час перебування в розпорядженні згідно з положеннями статті 67 цього Закону; під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських; під час прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування згідно з положеннями статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України", статті 29 Закону України "Про статус депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим" та статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"; під час відрядження до державних органів, установ та організацій згідно з положеннями статті 71 цього Закону.
Згідно пункту 4 частини 10 статті 62 Закону №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року за №260 (далі по тексту - Порядок №260), визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 10 пункту 8 Розділу III Порядку №260 визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу І цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Зі змісту розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток ОСОБА_1 (а.с. 16) встановлено, що кількість днів невикористаної основної та додаткової відпусток за періоди 2015-2016 та 2022-2025 (згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 01.10.2025 №574 о/с) становить 162 дні; складові грошового забезпечення включають в себе посадовий оклад 1700 грн, оклад за спеціальним званням 1000 грн, надбавка за стаж служби в поліції 810 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 1404 грн.
Таким чином, розмір компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки розраховано без урахування додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168.
Свою позицію щодо відсутності підстав для врахування отриманої позивачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 при виплаті компенсації за невикористані відпустки, відповідач обґрунтовував тим, що виходячи з приписів пункту 3 розділу І Порядку №260, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер, тому для включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 до розрахунку компенсації за невикористану відпустку необхідно з`ясувати чи має така винагорода постійний характер.
Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер, Верховний Суд зазначав, що пункт 1 Постанови №168 чітко і однозначно передбачає, що:
- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №200/1564/24, від 27.03.2025 у справі №240/2921/23.
Застосовуючи коментовану правову позицію колегія суддів зазначає, що правовідносини у справах №200/1564/24, №240/2921/23 та у справі що розглядається є відмінними, втім указаний підхід підлягає врахуванню для з`ясування правової природи додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови №168.
Отже, такий висновок є застосовним до спірних правовідносин та суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для відступу від останнього.
Натомість, абзац 1 пункту 6 розділу VI Порядку №260 та абзац 10 пункту 8 Розділу III Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється виплата грошової компенсації за невикористану відпустку.
Водночас, за приписами коментованих норм виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби.
Довідками про доходи №1381 від 09.10.2025 за 2022 рік, №1382 від 09.10.2025 за 2023 рік, № 1383 від 09.10.2025 за 2024 рік, №1384 від 09.10.2025 за 2025 рік, виданими УФЗБО ГУНП в Харківській області підтверджено, що позивач отримував додаткову винагороду, згідно постанови КМУ №168 на постійній основі, що не заперечується відповідачем (а.с. 26-29).
Верховний Суд у постанові від 20.08.2024 у справі №420/693/23 дійшов висновку, що оскільки додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що виплачувався позивачу, починаючи з березня 2022 року і до дня її звільнення, то указана винагорода входить до складу грошового забезпечення.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2025 у справі №240/2078/24 додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2025 в справі №420/35446/23, від 10.09.2025 в справі №240/2400/24, від 30.10.2025 в справі №240/3749/24, від 30.10.2025 в справі №240/904/24, від 30.10.2025 в справі №240/33499/23.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки, відповідачем протиправно не було враховано у складі грошового забезпечення позивача додаткову щомісячну винагороду, передбачену Постановою №168, яку позивач отримував перед звільненням.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що згідно копії наказу ГУ НП в Харківській області №574 о/с від 01.10.2025, яким, відповідно до Закону №580-VIII, звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , установлено виплатити грошову компенсацію за:
03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік;
16 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та 6 діб додаткової відпустки за 2022 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік;
30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової відпустки за 2024 рік;
23 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 9 діб додаткової відпустки за період з 01.01.2025 по 02.10.2025.
В свою чергу, в позовній заяві позивач наголошує на тому, що за весь час проходження служби в Національній поліції ним не використано 162 доби щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки. При звільненні нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, проте виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводилась з розміру місячного грошового забезпечення позивача, без урахування додаткової винагороди передбаченої Постановою №168.
Виходячи з математичного розрахунку, 162 доби щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки розраховано позивачем за період з 2015-2016 роки у кількості 33 доби та за період з 2022-2025 роки у кількості 129 діб. 
Натомість, колегія суддів зауважує, що постанова №168 прийнята 28.02.2022 та діє протягом періоду воєнного стану.
Тобто у 2015-2016 роках в Україні воєнний стан не діяв, а тому ретроспективне застосування приписів Постанови №168 є неможливим, що не було враховано судом першої інстанції та безпідставно зобов`язано відповідача перерахувати та доплатити позивачу грошову компенсацію за всю невикористану відпустку, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення із врахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою №168.
Відтак, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про перерахунок та доплату позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку у період 2015-2016 роки, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення із врахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою №168.
Натомість, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Харківській області щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розрахована грошова компенсація за 129 (сто двадцять дев`ять) діб невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки за період 2022-2025 років та зобов`язання ГУ НП в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані 129 (сто двадцять дев`ять) діб щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, із урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період 2022-2025 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, зробив помилкові висновки.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 року по справі №520/31702/25, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі № 520/31702/25 - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розрахована грошова компенсація за 129 (сто двадцять дев`ять) діб невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки за період 2022-2025 років.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані 129 (сто двадцять дев`ять) діб щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, із урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період 2022-2025 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий