Справа № 203/2349/26
Провадження № 2/0203/1830/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі  - Биченковій Г.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 , виданого 28.07.1997 року представництвом Фонду державного майна України в м.Донецьку, ОСОБА_1 (дружині), ОСОБА_3 (чоловіку), ОСОБА_2 (доньці) на праві спільної часткової власності у рівних частках, які складають 1/3 на кожного, належить квартира АДРЕСА_1 . На вказаному свідоцтві зроблено реєстраційний запис ДКП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька» щодо реєстрації права власності зазначених в свідоцтві осіб на відповідні частки в реєстрову книгу №8/18 ДК-(42) за реєстровим №164 від 03.10.1997 року. Таким чином, на підтвердження виникнення права власності на квартиру позивачі відповідно до ст.8 діючого на той час Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», отримали свідоцтво про право власності та технічний паспорт, складений ЖЕО Ворошилівського району м.Донецька. Оскільки право власності набувалось до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, вона не було зареєстровано в цих реєстрах. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2024 року у справі №335/6005/24, провадження №2-о/335/236/2024, яке набрало законної сили, було встановлено факт смерті ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьку. Після смерті останнього приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. було відкрито спадкову справу №36/2024. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась його дружина ОСОБА_1 . Донька померлого ОСОБА_2 20.06.2024 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Постановою приватного нотаріуса від 29.11.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстроване право власності спадкодавця, яке виникло до 01.01.2013 року, а також через неможливість отримання інформації від компетентних органів, що проводили державну реєстрацію прав на нерухомість до 01.01.2013 року, в зв`язку з їх перебуванням на тимчасово окупованій території. Зважаючи, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла 1/3 частка зазначеної вище квартири, право на яку набула ОСОБА_1 та яке через неможливість позасудового оформлення в подальшому було визнано за нею рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 21.05.2025 року у справі №203/16/25, позивачі 13.09.2024 року звернулись до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради для державної реєстрації прав на їх частки квартири. Проте, 29.10.2024 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, в зв`язку із неможливістю перевірки інформації через відсутність доступу до архівів БТІ м.Донецька, що знаходяться на тимчасово окупованій території. Посилаючись на вказані обставини, положення ст.392 ЦК України, позивачі просили визнати за ними право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 за кожним. 

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року підсудність справ Ворошиловського районного суду м.Донецька, якому підсудна вказана цивільна справа згідно правил виключної підсудності встановлених ч.1 ст.30 ЦПК України, була змінена на Селидівський міський суд Донецької області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування – Центральний районний суд міста Дніпра) з 02.09.2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12.03.2026 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою від 18.05.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та останню призначено до розгляду по суті.

В призначене судове засідання позивачі не з`явились. В наданих клопотаннях просили проводити розгляд справи за їх відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідач явку свого представника повторно не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
За вказаних вище обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ч.ч.3,4 ст.223, ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку, за наявними матеріалами справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи, викладені в позовні заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі є громадянами України та згідно відміток у паспортах зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 ,.
Згідно довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, на теперішній час позивачі перебувають на обліку за відповідними адресами в м.Запоріжжі.
Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 , виданого 28.07.1997 року представництвом Фонду державного майна України в м.Донецьку, Лиходід Марині Володимирівні, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у рівних частках, які складають 1/3 на кожного, належить квартира АДРЕСА_1 . 
На вказаному свідоцтві зроблено реєстраційний запис ДКП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька» щодо реєстрації права власності зазначених в свідоцтві осіб на відповідні частки в реєстрову книгу №8/18 ДК-(42) за реєстровим №164 від 03.10.1997 року.
Також ЖЕО Ворошилівського району м.Донецька було складено технічний паспорт на квартиру.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2024 року у справі №335/6005/24, провадження №2-о/335/236/2024, яке набрало законної сили, було встановлено факт смерті ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьку. 
Після смерті останнього приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. було відкрито спадкову справу №36/2024. 
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась його дружина ОСОБА_1 . Донька померлого ОСОБА_2 20.06.2024 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. 
Постановою приватного нотаріуса від 29.11.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстроване право власності спадкодавця, яке виникло до 01.01.2013 року.
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 21.05.2025 року у справі №203/16/25, за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 частину вказаної вище квартири в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 .
В свою чергу позивачі 13.09.2024 року звернулись до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради для державної реєстрації прав на їх частки квартири. 
Проте, 29.10.2024 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, в зв`язку із неможливістю перевірки інформації через відсутність доступу до архівів БТІ м.Донецька, що знаходяться на тимчасово окупованій території.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1812.2019 року по справі №522/1029/18 (провадження №14-270цс19) вказано, що відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
За змістом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого, зокрема, майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи, що через тимчасову окупацію м.Донецька, позивачі та орган державної реєстрації прав власності/державний реєстратор, позбавлені можливості витребувати передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи про речові права, зареєстровані до 01.01.2013 року, що стало наслідком відмови у здійсненні за позивачами державної реєстрації права власності в передбаченому зазначеним вище законом порядку, а також приймаючи, що надані позивачами письмові докази в своїй сукупності свідчать про набуття ними права спільної часткової власності у відповідних частках на квартиру у встановленому діючим на той час законодавством порядку, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
З огляду на підстави пред`явлення позову, а також, що позивачами не заявлялось про стягнення понесених судових витрат, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів.
Керуючись ст.ст.15,16,316,328,392 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької міської ради про визнання права власності – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 .
Понесені позивачами по справі судові витрати покласти на останніх.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя С.Ю. Казак