Справа №638/8033/25
Провадження № 1-кп/638/963/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року          м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань – ОСОБА_2 , 
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
обвинуваченої – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221200000523 від 19 березня 2025 року та за № 12025221200002468 від 24 грудня 2025 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Маріуполь Донецької області, громадянки України, українки, незаміжньої, має малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, офіційно непрацевлаштованої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої,
за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною четвертою статті 185 Кримінального Кодексу України,

у с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , 26 березня 1996 року, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаною про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2101-ХІ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого внесено зміни Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 15.01.2025 вчинила корисливе умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 12 березня 2025 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_5 перебувала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 20, де побачила флакон парфумів Zielinski & Rosen 50 мл, що був на вітрині у торговому приміщенні вищевказаного магазину, який належить ФОП « ОСОБА_8 » та у цей час у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, упевнившись, що за її діями не спостерігають оточуючі, шляхом вільного доступу викрала флакон парфумів Zielinski & Rosen 50 мл вартістю згідно висновку експерта № 4266 від 01.04.2025 – 5300,00 грн.
Після чого ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, спричинивши потерпілій ФОП « ОСОБА_8 » матеріальну шкоду на загальну суму 5 300 грн 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення –злочин, передбачений за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , 26 березня 1996 року, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаною про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2101-ХІ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого внесені зміни Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 15.01.2025 вчинила корисливе умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 17 грудня 2025 року приблизно о 13 год 58 хв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в приміщенні магазину електронної техніки Device Place (ФОП ОСОБА_9 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Знаходячись біля торгівельних стелажів з електронною технікою, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, упевнившись, що за її діями не спостерігають оточуючі, умисно викрала годинник Apple Watch SE б/у в корпусі кольору рожевого золота, серійний номер G99FXWHEQ123, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 735 від 28.01.2026 вартістю 4 620,00грн, та сховала собі до кишені куртки, після чого вийшла з приміщення магазину електронної техніки Device Place.
Після чого ОСОБА_5 зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ФОП ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4620,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення –злочин, передбачений за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Також ОСОБА_5 , 26 березня 1996 року, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаною про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2101-ХІ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого внесено зміни Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 15.01.2025 вчинила корисливе умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, 19 грудня 2025 року приблизно о 12 год 55 хв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в приміщенні магазину електронної техніки Device Place (ФОП ОСОБА_9 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Знаходячись біля торгівельних стелажів з електронною технікою, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, упевнившись, що за її діями не спостерігають оточуючі, умисно викрала мобільний телефон б/у, марки iPhone 13 кольору Pink, 512 gb, номер моделі MLC73LL/A c/н НОМЕР_1 imeil НОМЕР_2 , відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 19535 від 05.01.2026 вартістю 19715 грн 67 коп та сховала собі до внутрішньої кишені куртки, після чого вийшла з приміщення магазину електронної техніки Device Place.
Після чого ОСОБА_5 зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ФОП ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 19715,67 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення –злочин, передбачений за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , 26 березня 1996 року, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаною про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2101-ХІ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого внесено зміни Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 15.01.2025 вчинила корисливе умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 03 січня 2026 року приблизно о 17 год 00 хв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в приміщенні магазину «Фокстрот. Техніка для дому» (ТОВ ФТД-РИТЕЙЛ (код ЄДРПОУ 43890029), розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 62-з, де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Знаходячись біля торгівельних стелажів з електронною технікою, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, упевнившись, що за її діями не спостерігають оточуючі, умисно викрала навушники марки MARSHALL Headphones Major V Black, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 658 від 29.01.2026 вартістю 6999 грн 00 коп та сховала собі до сумки, після чого вийшла з приміщення магазину «Фокстрот. Техніка для дому».
Після чого ОСОБА_5 зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ТОВ ФТД-РИТЕЙЛ майнову шкоду в сумі 6999,00грн.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення –злочин, передбачений за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, погодилася з кваліфікацією вчинених нею діянь, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальних актах, які відповідають дійсності.
Просила суд суворо її не карати, врахувати, що вона вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, жалкує про скоєні нею діяння, попросила вибачення у потерпілих. Також просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Показання обвинуваченої ОСОБА_5 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, також подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі.
Представник потерпілого - ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі.
Прокурор ОСОБА_4 , враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, просила визнати винною обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін – тримання під вартою. Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 , враховуючи наявність обставин, яка пом`якшують покарання – щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у неї малолітньої дитини, а також той факт, що остання в силу ст. 89 КК України є несудимою, а також просив врахувати стан здоров`я обвинуваченої, який погіршився. Просив суд призначити покарання у межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень із застосуванням статті 75 КК України та просив призначити останній іспитовий строк. До набрання вироком законної сили просив змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на особисте зобов`язання. 
Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальних актах, та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушень, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів, що характеризують її особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникли сумніви у добровільності позицій сторін.
Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Судом обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю доведена, а її дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд враховує її щире каяття та, відповідно до статті 66 КК України, визнає ці обставину такою, що пом`якшує її покарання.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно положень статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України, належать до категорії тяжких злочинів.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Маріуполь Донецької області, громадянка України, українка, незаміжня, осіб на утриманні не має, з вищою освітою, офіційно непрацевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України є несудимою.
Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка в силу статті 89 КК України не судима, свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнала повністю, щиро розкаялась, попросила вибачення у потерпілих, обставини вчинення кримінальних правопорушень, її поведінку під час вчинення кримінального правопорушення та після їх вчинення, наявність обставини, що пом`якшує, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд доходить до висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
ОСОБА_5 має дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Водночас, матеріалами справи жодним чином не підтверджено наявність малолітньої дитини – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме на утриманні обвинуваченої.
Тому суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_5 як у загально-соціальному аспекті, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, та вказує, що ОСОБА_5 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, що не мало свого результату та мета покарання не була досягнута, адже остання на шлях виправлення не стала та, в чергове в умовах воєнного стану, вчинила корисливі тяжкі злочини, що, в своїй сукупності, переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченої.
При цьому матеріалами кримінального провадження підтверджується, що обвинувачена ОСОБА_5 переховувалась від суду, систематично не з`являлася в судові засідання, у зв`язку з чим ухвалами Шевченківьского районного суду міста Харкова від 04.12.2025 та 03.02.2026 була піддана примусовому приводу, що свідчить про невиконання останньою визначених законодавством процесуальних обов`язків.
Також суд виходить з того, що ОСОБА_5 є незаміжньою, осіб на утриманні не має, відтак, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно непрацевлаштована, суспільно-корисною працею не займалася, адже ці обставини жодними доказами не підтверджені, а отже, вчинила корисливі злочини, з метою особистого збагачення, не бажаючи вживати заходів для пошуку законних джерел отримання доходу, тобто наполегливо прагнула вести злочинний спосіб життя.
При цьому ОСОБА_5 завдані збитки не відшкодувала.
Окремо суд акцентує увагу на тому, що матеріалами кримінального провадження підтверджується, що ОСОБА_5 07.04.2021 також була засуджена вироком Холодногірського районного суду міста Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто за  незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
У свою чергу, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.03.2026 обвинуваченій ОСОБА_5 було проведено відповідне медичне обстеження, за результатами якого встановлено скарги на непереборний потяг до вживання наркотичних речових, порушення сну, тривожність. Встановлено діагноз: синдром залежності від психостимуляторів. Стан утримання. Але в умовах, що виключають вживання.
За таких обставин застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не забезпечить мети кримінального покарання, що передбачає не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, в т. ч. проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Суд вважає, що покарання в мінімальному розмірі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі відповідно до обвинувачення з реальним його відбуванням, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для її виправлення, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує її негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, цілком відповідатиме вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50, 65 КК України.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року ( справа N 953/6840/22, провадження N 51-4139км23). 
Також дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Також згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком, при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.
Стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили (п. 46, п. 62).
Враховуючи те, що обвинуваченій призначено покарання у виді позбавленні волі реально, з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 3 ст. 377 КПК України, для зміни обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Таким чином, запобіжний захід у відношенні обвинуваченої у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 05 лютого 2026 року.

Крім того, представником потерпілого Товаристава з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 6999,00 грн.
В обгрунтування цивільного позову представник потерпілого зазначив, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому завдано матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, заявлений цивільний позов підтримав повністю.
Обвинувачена в судовому засіданні цивільний позов визнала повністю, вказала, що на даний час не відшкодувала завдану шкоду, проте збирається це зробити.
Розглянувши вищевказаний цивільний позов, заслухавши думку учасників, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
До прав потерпілого, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, віднесено право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 
При цьому в ч. 5 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченої (цивільного відповідача) потерпілому (цивільному позивачу) завдано матеріальну шкоду у розмірі 6999,00 грн, що підтверджується вибірковим перерахунком товарно-матеріальних цінностей магазину «Фокстрот» за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 62 –З (а.с.80, т.1).
Таким чином сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з цивільного відповідача на користь цивільного позивача складає 6999,00 грн, у зв`язку з чим, дані вимоги про стягнення матеріальних збитків у вищевказаному розмірі є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченої.
Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 127, 128, 349 ч. 3, 368, 370, 374, 395 КПК України суд 
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня фактичного затримання - 05 лютого 2026 року.
Запобіжний захід, застосований стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор».

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 08.12.2022, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» (код ЄДРПОУ - 43890029, адреса: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1, поверх 6) матеріальну шкоду у розмірі 6999 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 11026 (одинадцять тисяч двадцять шість) грн 08 коп витрат за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Після набрання вироком законної сили речові докази:
- CD-R диск з відеофайлом, на якому зафіксовано події 19.12.2025 в період часу з 13 год – хв по 13 год 30 хв з приміщення магазину електронної техніки «Device plaсe» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 93 – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- компакт диск Verbatim DVD-R 4.7 з інформацією, отриманою з технічних приладів відеоспостереження в магазині «Фокстрот» за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 62-З, 09.01.2026 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- компакт диск Verbatim DVD-R 4.7 з інформацією з технічних приладів відеоспостереження з ломбарду ТОВ «Ломбард» «Є Гроші №7» за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 23, приміщення 18-1, 23.01.2026 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- компакт-диск Media DVD-R 4.7 з інформацією, отриманою з технічних приладів спостереження магазину «Device plaсe» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 93, 17.12.2025 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- диск з відеозаписом від 12.03.2025 з камер відеоспостереження в магазині «DR.KARAKUM COSMETIC» за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 20 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- смарт-годинник «Apple Watch Se», рожево-золотистого кольору 40 ММ SE, який поміщено до сейф-пакету №SUD, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , вважати повернутим як йому належний.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Повний текст вироку складено 29 квітня 2026 року.

Суддя            ОСОБА_1