ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6401/26 Справа № 172/2335/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Битяк І.Г.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі — Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14 336,03грн.
Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що відповідно до укладеного договору №08.03.2023-100000782 від 08 березня 2023року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000,00грн на 28 календарних днів та сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,5% за день та комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 1500,00грн.
Вказувало, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі визначеній у договорі, однак відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату подання позову утворилася загальна заборгованість за кредитом у сумі 14336,03грн, яка складається з 9056грн – основний борг; 3780,03грн – відсотки за користування кредитом; 1500грн – комісія за надання кредиту. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року у задоволенні позову Товариства відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 14336,03грн не доведено та не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
10 квітня 2026року ТОВ «Споживчий центр» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року.
В апеляційній скарзі Товариство висловило вимогу про скасування рішення та задоволення позову в повному обсязі. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд не звернув уваги на те, що факт укладення кредитного договору на відповідних умовах та отримання відповідачкою коштів за ним підтверджується достатніми доказами у їх сукупності. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
14 квітня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду справу №172/2335/25 витребувано із суду першої інстанції; та 04 травня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
21 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Відповідно до укладеного договору № 08.03.2023-100000782 від 08 березня 2023року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000,00грн на 28 календарних днів та сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,5% за день та комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 1500,00грн. Для підписання кредитного договору та його складових ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Паспорт споживчого кредиту також містить аналогічні умови, які викладені в Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та у Заявці, і також підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Позивач через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір №4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01 листопада 2020року видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 в заявці, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів у розмірі 10000,00грн через систему платежів LiqPay на карту отримувача (відповідача), призначення платежу: видача за договором № 08.03.2023-100000782, чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, доданого позивачем до позовної заяви, загальна сума боргу становить 14336,03грн., з яких: 9056грн – основний борг, 3780,03грн – відсотки за користування кредитом за період з 08 березня 2023року по 04 квітня 2023року, 1500грн – комісія за надання кредиту.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що довідка-розрахунок, підписана уповноваженим співробітником ТОВ «Споживчий центр», є документом, який залежить від суб`єктивної волі позивача, який є зацікавленою особою і відображає лише односторонню позицію та не містить всіх даних, які необхідні для встановлення суми боргу.
Суд вважав, що надана позивачем копія квитанції від 08 березня 2023року не підтверджує видачу кредитних коштів саме відповідачці ОСОБА_1 та позивачем не надано суду виписки по даному рахунку, або будь-яких інших доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості /стаття 6, частина перша статті 627 ЦК України/.
Статями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /частина друга статті 639 ЦК України/.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію”-Закон за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Та за встановлених обставин Товариством зроблена пропозиція шляхом розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах, а ОСОБА_1 ідентифікувалася в такій системі та прийняла пропозицію шляхом надсилання електронного повідомлення і заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, а також підписала Кредитний договір використавши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується із положеннями статей 6, 8, 11, 12 цього Закону. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Більш того, отримання відповідачкою обумовлених кредитних коштів підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів у розмірі 10000,00грн через систему платежів LiqPay на карту отримувача (відповідача), призначення платежу: видача за договором № 08.03.2023-100000782. 
У вказаній довідці зазначено номер картки отримувача: 414950*87, який співпадає з номером картки, який позичальниця зазначила у Заявці на отримання кредиту як “Реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4149-50XX-XXXX-2187”.
Тож суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов до помилкового висновку, що надані докази не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором, оскільки позивачем не надано жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачці кредитних коштів.
За наведених умов апеляційний суд вважає, що між Товариством та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту або відсотків матеріали справи не містять.
Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів та одноразової комісії.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. 
Посилання суду першої інстанції на те, що довідка-розрахунок, підписана уповноваженим співробітником ТОВ «Споживчий центр», є документом, який залежить від суб`єктивної волі позивача, який є зацікавленою особою і відображає лише односторонню позицію та не містить всіх даних, які необхідні для встановлення суми боргу, не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Так, згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №08.03.2023-100000782 від 08 березня 2023року про споживчий кредит укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , загальна вартість кредиту складає 14 201,33грн, що майже відповідає заявленому до стягнення розміру заборгованості.
Водночас відповідачкою не надано, а судом першої інстанції не наведено іншого розрахунку, який би спростовував той, що міститься в матеріалах справи.
З огляду на викладене, встановивши отримання відповідачкою кредиту в сумі 10000,00грн, що підтверджується наданими доказами та не спростовано відповідачем, – суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржниці суми непогашеного тіла кредиту, а також обумовлених умовами договору відсотків та комісії за надання кредиту.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №08.03.2023-100000782 від 08 березня 2023року, яка становить 14336,03грн., з яких: 9056грн – основний борг, 3780,03грн – відсотки за користування кредитом за період з 08 березня 2023року по 04 квітня 2023року, 1500грн – комісія за надання кредиту, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства цієї заборгованості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2 422,40 + 3 633,60 = 6 056,00грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр».
Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року– скасувати та ухвалити нове рішення.
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №08.03.2023-100000782 від 08 березня 2023року в розмірі 14 336,03грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 6 056,00грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 18 червня 2026року.

Судді: