Справа № 703/2044/26
2/703/1768/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
06.04.2026 ТОВ «Деал Фінанс Груп» через представника, адвоката Ткаченко Ю.О., із використанням системи «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 17.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №77161499, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позичальнику грошові кошти в сумі 6100,00 грн строком на 30 днів з фіксованою ставкою процентів у розмірі 1,99% щоденно.
Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець на виконання умов договору №77161499 від 17.12.2021 передав відповідачу грошові кошти в розмірі 6100,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору порушив, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, що складає 14475,91 грн, з яких 6100,00 грн сума заборгованості за кредитом, 8375,91 грн сума заборгованості за процентами.
В подальшому, первісним кредитором на підставі договору факторингу від 04.01.2022 №025-040122 право грошової вимоги за вказаним вище договором позики відступлене ТОВ «Сіроко Фінанс», що в свою чергу 05.12.2025 відповідно до договору факторингу №05/12/25-01 відступило його позивачу, у зв`язку з чим останній звертається до суду.
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 вказану суму боргу, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Ухвалою суду від 10.04.2026 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, задоволене клопотання позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю. 
Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте неврученим, що підтверджується рекомендованим повідомленням. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.
17.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77161499, предметом якого є надання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику грошових коштів у сумі 6100,00 грн строком на 30 днів (з 17.12.2021 по 16.01.2022) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,99% на день, зниженою процентною ставкою у розмірі 1,99% на день, процентною ставкою за понадстрокове користування кредитом 2,70% на день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,85%, орієнтовна загальна вартість кредиту 9741,70 грн. Якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» (п. 16 договору). За п. 17 договору якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування.
Договір підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
ТОВ «1 Банк» виконало умови договору та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 9000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.12.2021, довідкою від ТОВ «1 Банк» від 12.02.2026, за змістом яких 17.12.2021 на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за ініціативою ТОВ «1 Банк» перераховано 6100,00 грн.
04.01.2022 укладено договір факторингу №025-040122, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» право вимоги за договором №77161499 від 17.12.2021.
Відповідно до п. 1.1 договору клієнт зобов`язується відступити факторові права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, а фактор зобов`язується прийняти такі права та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату у передбачений договором спосіб.
Відповідно до п. 2.1.3 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором відносно боржників та набуває всіх прав щодо боржників обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Перехід відповідних прав підтверджується підписаним сторонами реєстром прав вимог.
10.06.2022 сторонами договору факторингу підписаний реєстр прав вимог №10/06/22, відповідно до якого новий кредитор набув, серед інших, права грошової вимоги до ОСОБА_1 з сумою заборгованості за тілом кредиту 6100,00 грн, 8375,91 грн заборгованості за процентами, загалом 14475,91 грн.
На підтвердження придбання права грошової вимоги до відповідача надано платіжні інструкції від 28.09.2022 про здійснення платежів від ТОВ «Сіроко Фінанс» на користь ТОВ «1 Банк» на виконання договору факторингу №025-040122 від 04.01.2022.
05.12.2025 укладено договір факторингу №05/12/25-01, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило на користь позивача право вимоги за договором №77161499 від 17.12.2021.
Відповідно до п. 1.1 договору клієнт зобов`язується відступити факторові права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, а фактор зобов`язується прийняти такі права та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату у передбачений договором спосіб.
Відповідно до п. 2.1.3 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором відносно боржників та набуває всіх прав щодо боржників обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. 
30.01.2026 сторонами договору факторингу підписаний реєстр прав вимог №30/01/26, відповідно до якого позивач набув, серед інших, права грошової вимоги до ОСОБА_1 з сумою заборгованості за тілом кредиту 6100,00 грн, 8375,91 грн заборгованості за процентами, загалом 14475,91 грн.
На підтвердження придбання права грошової вимоги до відповідача надано платіжні інструкції від 06.02.2026 та від 12.03.2026 про здійснення платежів від ТОВ «Деал Фінанс Груп» на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» на виконання договору факторингу №30/01/26 від 30.01.2026.
На виконання ухвали суду про витребування доказів 12.06.2026 АТ КБ «ПриватБанк" надало відповідь, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . Крім того, банком була надана інформація про рух коштів (виписка) за картковим рахунком, який був відкритий для обслуговування банківської картки, з якої вбачається зарахування 17.12.2021 грошових коштів в сумі 6100,00 грн.
Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, що складає 14475,91 грн, з яких 6100,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8375,91 грн сума заборгованості за процентами.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме кредитним договором №77161499 від 17.12.2021, платіжною інструкцією, детальним розрахунком заборгованості, а також випискою про рух коштів за рахунком на ім`я відповідача.
Матеріали справи підтверджують, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та її змісту, відтворюваної у документі. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 6 цього ж Закону електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Тільки наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін і цілісність документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, зокрема з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.
Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір укладено, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору у належній формі. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Стаття 509 ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати виконання боржником його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до ст. 1048-1052 та ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, встановленому договором.
Ст. 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Договір факторингу передбачає, що одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти іншій стороні (клієнту) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора можуть включати надання послуг, пов`язаних із грошовою вимогою (ст. 1077 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Новий кредитор набуває права первісного кредитора на тих самих умовах, що існували на момент переходу прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. 
Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що проценти нараховувалися первісним кредитором за період із 17.12.2021 до 24.02.2022 (окрім 16.01.2022) із розрахунку 1,99% щоденно, сплати позичальником грошових коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором не вбачається. 
Однак вказаний розрахунок суд не вважає вірним з огляду на наступне.
Сторонами погоджений строк кредитування, що складав 30 днів із 17.12.2021 до 16.01.2022 (п. 2.1-2.3 договору), а також можливість нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, сума якого перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» такий розмір починаючи із 01.12.2021 визначений на рівні 6500,00 грн. 
Відтак сума позики не перевищує розміру мінімальної заробітної плати та підстави для нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом – відсутні.
Крім того, відповідно до правової позиції, сформульованої ВП ВС в постанові від 05.04.2023 в справі №910/4518/16 користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Застосовуючи вказаний підхід до обставин даної справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав нарахування позичальниці процентів за кредитним договором після 16.01.2022.
У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Судом проведений перерахунок процентів за користування кредитом за ввесь строк кредитування, виходячи із суми основного боргу, що відповідачем не погашалася, а також погодженої сторонами денної процентної ставки, отримана сума процентів складає 3641,70 грн, що слід стягнути із відповідачки.
Отже позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування понесених останнім витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статті 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу судові надано договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, укладений позивачем із адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг із акту №8-ДІЛ прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, акт приймання-передачі справ про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 , адвокатський ордер, довіреність в порядку передоручення на ім`я адвоката Ткаченко Ю.О. від імені позивача, а також платіжний документ про оплату позивачем послуг адвоката від 05.03.2026.
Вказані документи є належними доказами на підтвердження факту та обсягу наданої позивачеві правничої допомоги. 
Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Застосовуючи такий підхід в даній справі, суд не вважає заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, відповідним критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Такий розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним, хоча і відповідає умовам укладеного договору про надання правової допомоги, оскільки справа не належить до категорії складних, не потребує вчинення значної кількості процесуальних дій з боку представника, який не брав участі в судових засіданнях, а в даній категорії справ склалася усталена судова практика.
З урахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт (складання типової позовної заяви), враховуючи ціну позову, суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн, що відповідає наведеним вище обставинам.
Керуючись ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором позики №77161499 від 17.12.2021 у сумі 9741,70 грн, з яких 6100,00 грн заборгованості за кредитом, 3641,70 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 1791,80 грн судового збору та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього 13533 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять три) грн 50 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», юридична адреса: 08205, м. Ірпінь Київської області, вул. Садова, 31/33, офіс 40/3 код ЄДРПОУ 44280974.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 22.06.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко