Номер провадження: 22-ц/813/2923/26 
Справа № 522/2386/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Батаксі Юлії Олександрівни, представника Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Павлик І.А. 11 квітня 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОК «ЖБК «Пространство» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала про те, що 28.01.2021 року між нею та ОК «ЖБК «Пространство» укладено договір № ІТ-Н-Е.3.1.1 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцю майнові права на об`єкт нерухомого майна, а покупець – сплатити вартість майнових прав на умовах, визначених договором.
22.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Пространство» укладено додаткову угоду до договору № ІТ-Н-Е.3.1.1 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 28.01.2021 року, якою сторони домовились за взаємною згодою розірвати з 22.12.2021 вказаний договір № ІТ-Н-Е.3.1.1 від 28.01.2021 року, у зв`язку з чим продавець зобов`язався повернути покупцеві суму грошових коштів у гривні, що в еквіваленті грошового зобов`язання складає 154281,05 доларів США за договірним курсом грн за 1 долар США по курсу НБУ, який буде діяти на момент повернення, в строк не пізніше 15.02.2022 року. Також п. 3 додаткової угоди сторонами було погоджено сплату продавцем покупцю пені за прострочення сплати грошових коштів за весь період прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в час прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Посилаючись на порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині повернення коштів, позивач просила суд стягнути з ОК «ЖБК «Пространство» заборгованість у сумі еквівалентній 154281,05 доларів США, а також 9078,22 доларів США – 3% річних та 126854,43 доларів США пені, а всього – еквівалент 290213,70 доларів США на день сплати заборгованості. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з ОК «ЖБК «Пространство» на користь ОСОБА_1 4401638,36 грн. основної заборгованості, 710291,78 грн. пені та 265495,99 грн. – 3% річних за додатковою угодою від 22.12.2021 року до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № ІТ/Н-Е.3.1.1 від 28.01.2021 року.
В решті вимог позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник ОК «ЖБК «Пространство», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом стягнення Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» на користь ОСОБА_1 основної заборгованості в сумі 3831038,36 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем до суду першої інстанції було надано письмове клопотання про залучення доказів, а саме - двох платіжних інструкцій на суму 20000 доларів США, яке судом першої інстанції не було розглянуто, що призвело до подвійного стягнення з апелянта грошових коштів в еквіваленті 20000 доларів США. Відтак, розмір основної заборгованості становить 134281,05 доларів США, що еквівалентно 3831038,36 грн., а не 154281,05 доларів США, як помилково зазначив суд першої інстанції.
Крім того, судом не було прийнято до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність в один рік.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні суд припустився дуже істотного зменшення суми пені, однак не навів жодних міркувань та оцінок обставин спірних правовідносин, з яких він виходив, припускаючи таке зменшення. Крім того, при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не було зазначено про стягнення еквіваленту сум в іноземній валюті за курсом на день виконання судового рішення.
Сторони про розгляд справи на 04.06.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника ОК «ЖБК «Пространство» підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2021 року між ОК «ЖБК «Пространство» та ОСОБА_1 було укладено договір № ІТ-Н-Е.3.1.1 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцю майнові права на об`єкт нерухомого майна, а покупець – сплатити вартість майнових прав на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 1.1 Договору, цей договір є договором купівлі-продажу майнових прав відповідно до ЦК України. Цей договір регулює відносини між сторонами з приводу купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення в об`єкті будівництва: «Будівництво багатофункціонального житлово-громадського комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового призначення та об`єктами культурно-розважального центру за адресою: АДРЕСА_1 (ІІ черга будівництва)».
22.12.2021 року ОК «ЖБК «Пространство» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № ІТ-Н-Е.3.1.1 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 28.01.2021 року, якою сторони домовились за взаємною згодою розірвати з 22.12.2021 року вказаний договір № ІТ-Н-Е.3.1.1 від 28.01.2021 року, у зв`язку з чим продавець зобов`язався повернути покупцеві суму грошових коштів у гривні, що в еквіваленті грошового зобов`язання складає 154281,05 доларів США за договірним курсом грн за 1 долар США по курсу НБУ, який буде діяти на момент повернення, в строк не пізніше 15.02.2022 року (п. 2 додаткової угоди).
Також п. 3 додаткової угоди сторонами було погоджено сплату продавцем покупцю пені за прострочення сплати грошових коштів, зазначених в п. 2 додаткової угоди, за весь період прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в час прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.
У відповідності з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частино 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).
Пунктом 2 додаткової угоди від 22.12.2021 року встановлено строк виконання зобов`язання ОК «ЖБК «Пространство» в частині повернення коштів ОСОБА_1 - не пізніше 15.02.2022 року, а отже, з 16.02.2022 року має місце прострочення виконання зобов`язання.
Щодо розміру основної суми заборгованості.
Як зазначено у позові, розмір основної суми заборгованості становить суму грошових коштів у гривні, що в еквіваленті грошового зобов`язання складає 154281,05 доларів США за договірним курсом грн за 1 долар США по курсу НБУ, який буде діяти на момент повернення.
Однак, колегія суддів приймає до уваги, що представником відповідача надано суду першої інстанції копії платіжних інструкцій про перерахування коштів ОСОБА_1 від 09.10.2024 року на суму 411756,00 грн. та від 10.10.2024 року на суму 411934,00 грн., які судом не прийнято до уваги, оскільки їх подано вже після закриття підготовчого провадження у справі 02.07.2024 року, та без клопотання про повернення на підготовчу стадію для долучення додаткових доказів.
З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки не врахування сплаченої відповідачем, на погашення заборгованості, суми у загальному розмірі 823690 грн. мало своїм наслідком подвійне стягнення зазначених грошових коштів з ОК «ЖБК «Пространство» на користь позивача.
Крім того, ОСОБА_1 не заперечує факт отримання нею, у якості сплати заборгованості, 823690 грн. від відповідача.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Верховним Судом у постанові від 24.07.2024 року у справі № 646/857/18 зазначено, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Таким чином, тлумачення положень ч. 4 ст. 365, 367 ЦПК України дало Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31.07.2019 року у справі № 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18, від 14.12.2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22, від 03.09.2024 року у справі №903/753/22 та інші).
У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
У даному випадку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані відповідачем докази про перерахування коштів ОСОБА_1 від 09.10.2024 року на суму 411756,00 грн. та від 10.10.2024 року на суму 411934,00 грн., які мають виняткове значення для правильного вирішення справи, оскільки суттєво впливають на визначення загального розміру заборгованості відповідача.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність врахування, при ухваленні даного судового рішення, надані ОК «ЖБК «Пространство» копії платіжних інструкцій про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів від 09.10.2024 року на суму 411756,00 грн. та від 10.10.2024 року на суму 411934,00 грн., що становить еквівалент 20000 доларів США.
Офіційний курс НБУ станом на 15.02.2022 року становив 28,53 грн. за 1 долар США.
Отже, основна заборгованість станом на час виконання зобов`язання становить 134281,05 доларів США х 28,53 грн. = 3831038,36 грн.
Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 1-3 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
У даному разі судом з матеріалів цивільної справи встановлено, що 22.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Пространство» укладено додаткову угоду до договору № ІТ-Н-Е.3.1.1 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 28.01.2021 року, якою сторони домовились за взаємною згодою розірвати з 22.12.2021 року вказаний договір № ІТ-Н-Е.3.1.1 від 28.01.2021 року, у зв`язку з чим продавець зобов`язався повернути покупцеві суму грошових коштів у гривні, що в еквіваленті грошового зобов`язання складає 154281,05 доларів США за договірним курсом грн за 1 долар США по курсу НБУ, який буде діяти на момент повернення, в строк не пізніше 15.02.2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.
У цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання).
Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню.
Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення ОК «ЖБК «Пространство» позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 134281,05 доларів США на момент платежу.
Така позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року по справі № 500/5194/16, у якій зроблено наступний правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України:
«78. Відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами.
79. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що за ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.
Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Тому, формулюючи висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з ОК «ЖБК «Пространство» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 134281,05 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3% річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягають у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів, та враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання в частині повернення коштів, підлягають стягненню з відповідача.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року справа № 373/2054/16-ц.
У даному випадку, сума нарахованих процентів становить 7901,38 доларів США, яка розрахована судом апеляційної інстанції наступним чином:
Період розрахунку	Кількість днів	Сума боргу	Процентна ставка	Проценти	
16.02.2022 - 31.12.2022	319	134 281,05	3,000%	3 520,74	
01.01.2023 - 31.12.2023	365	134 281,05	3,000%	4 028,43	
01.01.2024 - 01.02.2024	32	134 281,05	3,000%	352,21	
Разом	716	  	  	7 901,38	

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
У даному випадку, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення ним грошового зобов`язання у сумі еквівалентній 126854,43 доларів США на день сплати заборгованості за період з 16.02.2022 року по 01.02.2024 року.
Однак, колегія суддів зазначає, що оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України –гривні.
Представником відповідача у клопотанні від 02.07.2024 року заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.
За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
З урахуванням того, що датою подачі позову є 19.02.2024 року, а спеціальний строк позовної давності у даному випадку становить один рік, то сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань дорівнює 936032,88 грн.
Розрахунок заборгованості:
Період розрахунку	Кількість днів	Сума боргу	Облікова ставка НБУ	Розрахункова ставка	Пеня	
19.02.2023 - 16.03.2023	26	3 831 038,36	25,000%	50,000%	136 447,94	
17.03.2023 - 27.04.2023	42	3 831 038,36	25,000%	50,000%	220 415,91	
28.04.2023 - 15.06.2023	49	3 831 038,36	25,000%	50,000%	257 151,89	
16.06.2023 - 27.07.2023	42	3 831 038,36	25,000%	50,000%	220 415,91	
28.07.2023 - 18.08.2023	22	3 831 038,36	22,000%	44,000%	101 601,24	
Разом	181	  	  	  	936 032,88	

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОК «ЖБК «Пространство» на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 134281,05 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду, 936032,88 грн. пені, та 7901,38 доларів США – 3% річних за додатковою угодою від 22.12.2021 року до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № ІТ/Н-Е.3.1.1 від 28.01.2021 року.
У задоволенні іншої частини позову має бути відмовлено.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, порушив норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2025 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .
Щодо судових витрат.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову ОСОБА_1 було сплачено 15140 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 18168 грн.
Враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у пропорційному вираженні, у розмірі 92,8%, то колегія суддів доходить висновку, що з ОК «ЖБК «Пространство» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі в сумі 30909,82 грн. (15140+18168)х92,8%= 30909,82).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року — скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - задовольнити частково.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» (м. Одеса, вул. Жуковського, 22, код ЄДРПОУ 43376403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у національній валюті, сума яких є еквівалентною 134281,05 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду, 936032,88 грн. пені, та 7901,38 доларів США – 3% річних за додатковою угодою від 22 грудня 2021 року до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № ІТ/Н-Е.3.1.1 від 28 січня 2021 року.
В решті позову - відмовити.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» (м. Одеса, вул. Жуковського, 22, код ЄДРПОУ 43376403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 30909,82 грн. витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 04 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе