ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 395/1920/25
провадження № 22-ц/4809/592/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Мурашко С. І.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року (суддя Забуранний Р.А.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
У вересні 2025р Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2021 року № 103009407 у розмірі 34 580,00 грн. Також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 19 травня 2021 року між ОСОБА_1 (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан», Кредитодавець) укладено договір про споживчий кредит № 103009407 (далі – Кредитний договір).

Стверджує, що Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у користування грошові кошти у сумі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Однак, Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором у погоджений сторонами строк належним чином не виконав.

На підставі укладеного з ТОВ «Діджи Фінанс» договору від 14 вересня 2021 року № 08Т, ТОВ «Мілоан» відступило своє право вимоги до відповідача за Кредитним договором позивачу.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відзив на позовну заяву

Відповідач у поданому до суду першої інстанції відзиві позовні вимоги визнав частково у частині стягнення з нього заборгованості в сумі 12 250 грн, з яких 7 000,00 грн – сума тіла кредиту (основного боргу), 5 250,00 грн – сума нарахованих відсотків згідно з умовами договору. В обґрунтування своєї правової позиції вказує на відсутність розрахунку заборгованості по відсоткам, а відтак, неможливості визначення періоду їх нарахування. Поряд з цим, стверджує, що позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором. Вважає, що положення Кредитного договору, яким встановлено сплату Позичальником комісії за надання кредиту, є нікчемним з моменту укладення правочину. На переконання відповідача, вимога щодо стягнення витрат позивача на правову допомогу в сумі 5000,00 грн задоволенню не підлягає. Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи складає орієнтовно 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 46-53). 

Відповідь на відзив

Згідно з відповіддю на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що позивачем належним чином обґрунтовано розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором, у тому числі – відсотків за користування кредитом. Наголошує, що безпосередньо позивачем не здійснювалося жодних додаткових нарахувань та не застосовувалось жодних штрафних санкцій до боржника. Наголошує, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право Кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вважає, що позивачем надано до суду належні та достатні докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу. Звертає увагу, що відповідачем не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн були фактичними і неминучими, а їх розмір – обґрунтованим; відповідачем не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягу виконаних робіт (а.с. 67-73).

Відповідно до заперечень відповідача (а.с. 76-78) та додаткових пояснень позивача (а.с. 80-83) сторони підтримали свої правові позиції, викладені у попередньо поданих до суду заявах по суті спору. 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задоволено; cтягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 103009407 від 19 травня 2021 року у розмірі 34 580,00 грн; здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором становить 34580,00 грн, яка складається з: 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 26250,00 грн - заборгованість за відсотками, 1330,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами. Зазначене, на думку суду, підтверджує факт неналежного виконання відповідачем умов договору.
Оскільки відповідачем умови кредитного договору належно не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту, суд виснував про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, а також стягнення судових витрат, понесених позивачем.
Щодо витрат позивача на правничу допомогу суд дійшов висновку, що заявлений розмір вартості послуг у загальній сумі 5000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим зменшив розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню відповідачем до 4000,00 грн.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги проситьрішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12250,00 грн, з яких 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5250,00 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щоспірний кредитний договір є строковим. Матеріали справи не містять жодних доказів зміни строку кредитування за договорм після 18 червня 2021 року. Отже, на переконання скаржника, розмір відсотків відповідно до умов договору за період з 19 травня 2021 року по 18 червня 2021 року складає, виходячи з розрахунку: 7000,00 грн (залишок тіла кредиту) х 2,5% (відсоткова ставка)/100% х 30 днів (строк позики) = 5250,00 грн.

Вказує, щосуд, задовольняючи вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, повністю продублював позицію позивача та не взяв до уваги жодних заперечень відповідача, не надавши при цьому належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи

Вважає, що положення Договору про споживчий кредит щодо сплати Позичальником на користь Кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням абз. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.

Наголошує, що правнича допомога ТОВ «Діджи Фінанс» була надана фізичною особою-підприємцем, що не передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою особою, ніж адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку, визначеному ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Повідомляє, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести під час розгляду даної цивільної справи в суді апеляційній інстанції складає 12 000 грн, у тому числі витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу. Також вказує, що матеріали справи містять докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

У поданому до суду першої інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляц3ійну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року – без змін. Також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем у суді апеляційної інстанції витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Враховуючи, що в кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість погашена не була, позивач вважає, що ним обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Наполягає, що чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Вважає, що понесені позивачем у суду першої інстанції витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню відповідачем. Разом з тим, на переконання позивача, відсутні будь-які правові підстави для стягнення на користь скаржника витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (а.с. 46-53).

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 27 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 03 лютого 2026 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 103009407 (далі – Кредитний договір, а.с. 11-13), за умовами п. 1.1. якого Кредитодавець на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п.п. 1.2. – 1.4. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн; кредит надається строком на 30 днів з 19 травня 2021 року (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом (дата платежу): 18 червня 2021 року. 
Згідно з п.п. 1.5.1, 1.5.2. Кредитного договору комісія за надання кредиту 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 5250,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Крім того, сторонами Кредитного договору погоджено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Кредитного договору).
Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
У пп. 2.3.1.1. Кредитного договору визначено, що Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі – Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Кредитного договору цей договір укладається в електронній формі особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у правилах)
Після укладення цей договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству.
Приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору (п.6.3. Кредитного договору).

Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши на рахунок Позичальника кредитні кошти в сумі 7000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 19 травня 2021 року № 27794083 (а.с. 17 на звороті). 

Однак, як стверджується позивачем, Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у загальному розмірі 34580,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 26250,00 грн, заборгованість за комісією - 1330,00 грн.
На підтвердження заборгованості відповідача за Кредитним договором позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, виконаний Кредитодавцем (а.с. 10). 

14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу 08Т (а.с. 14-15), відповідно до якого позивач набув право вимоги до боржників, у тому числі - до відповідача за Кредитним договором.
25 липня 2025 року позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с. 18), яка відповідачем залишена без відповіді та реагування.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Виходячи з викладеного та враховуючи вимоги апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в частині вимог позову про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та комісії.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону у повній мірі не відповідає.

Так, задовольняючи позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції безпідставно проігнорував доводи відповідача щодо нарахування таких відсотків поза межами визначеного Кредитним договором строку кредитування. 

У ч.ч. 1 - 3 ст. 1056 - 1 визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У справі, що переглядається встановлено, що умовами Кредитного договору передбачений строк кредитування, який складає 30 днів. Водночас, судами не було встановлено настання умов, за яких згідно з умовами пп. 2.3.1.1. Кредитного договору можлива пролонгація встановленого строку кредитування, а саме: сплата Позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки заборгованості по кредиту.

Сторонами Кредитного договору погоджено, що проценти за користування кредитом у межах визначеного договором строку кредитування розраховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Таким чином, проценти за користування кредитом у сумі 7000,00 грн мали нараховуватись за період з 19 травня 2021 року по 18 червня 2021 року (строк кредитування) за ставкою 2,50 % в день (175,00 грн) на підставі пп. 1.2.5 Кредитного договору та складають 5 250,00 грн (175,00 грн х 30 днів = 5250,00 грн).

Подальше, поза строком кредитування, нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами за Кредитним договором було необґрунтованим, чого безпідставно не враховано судом першої інстанції. 

Відтак, як підставно зазначав скаржник у апеляційній скарзі, у Позичальника виникло зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі, що розрахований за визначеною у договорі процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом визначеного у договорі строку кредитування, у сумі 5250,00 грн.

Отже, зазначену позовну вимогу належить задовольнити частково.

Щодо заборгованості за комісією в сумі 1330,00 грн, нарахування якої скаржник вважає необґрунтованим, а відповідні умови Кредитного договору – нікчемними, апеляційний суд зазначає наступне.

Як було встановлено, згідно з пп. 1.5.1 Кредитного договору комісія за надання кредиту 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Колегією суддів враховано, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Оскільки нарахування комісії у сумі 1330,00 грн не суперечить вимогам закону, підстави для визнання нікчемними відповідних умов Кредитного договору відсутні.

У матеріалах справи відсутні докази сплати Позичальником комісії за договором, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позову у цій частині. Доводи ж апеляційної скарги такий висновок місцевого суду не спростовують.

Таким чином, оскільки вимоги позову про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами необхідно задовольнити частково, подана скаржником апеляційна скарга також підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню.

Судові витрати

Щодо витрат позивача на правову допомогу

У частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, місцевий суд, вирішуючи відповідне питання, дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у сумі 5000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, у зв`язку з чим зменшив розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню відповідачем до 4000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи у апеляційній скарзі проти таких висновків суду першої інстанції, вказував на те,що договір про надання правової допомоги №24649126 від 05 травня 2025 року укладено позивачем з фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , що не передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Вважає, що сторонами у договорі про надання правової допомоги №24649126 від 05 травня 2025 року не було погоджено гонорар.

На переконання відповідача, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Також наголошує, що ні у детальному описі робіт, ні в акті, що надані до суду позивачем, не міститься посилання на те, що правова допомога надана саме у справі про стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №103009407 від 19 травня 2021 року.

З такими доводами скаржника колегія суддів погоджується частково, враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року №42649746, укладений між замовником - ТОВ «Діджи Фінанс» та виконавцем адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною; детальний опис робіт; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги на суму 5000,00 грн та додаткову угоду №103009407 від 05 травня 2025 року.

Право на заняття адвокатською діяльністю Міньковською Анастасією Володимирівною підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного свідоцтва серія КС № 11306/10 від 02 листопада 2023 року (а.с. 20).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Підпунктом 4 п. 6.7. розд. VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 09 грудня 2011 року № 1588 передбачено, що якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа здійснює незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується в контролюючих органах як фізична особа – підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

При цьому, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не забороняє займатись адвокатською діяльністю особі, яка зареєстрована як фізична особа – підприємець.

Таким чином, відповідні доводи скаржника не заслуговують на увагу.

Доводи скаржника щодо непогодження суми гонорару спростовуються змістом п. 4.9. договору про надання правової допомоги №24649126 від 05 травня 2025 року, відповідно до якого у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, Клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Щодо доводів скаржника про ненадання позивачем детального опису наданих послуг суд враховує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п.п. 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21).
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару (як у цьому випадку, що встановив апеляційний суд) сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.п. 145, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21).

Отже, ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, як помилково вважає скаржник.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 910/10602/23.

Разом з тим, апеляційний суд все ж не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Як вбачається з матеріалів даної справи, позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» підписана керівником товариства Романенко М.Е. 

При цьому, доказів на підтвердження повноважень адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни на представництво інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» у даній справі ані разом з позовною заявою, ані в подальшому надано не було. 

Водночас, у матерілах справи наявні довіреності, сформовані у системі «Електронний суд», якими керівник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. уповноважує представляти інтереси товариства в судах України Романюк Вікторію Сергіївну (а.с. 45), Чуприну Катерину Віталіївну (а.с. 74), Щаву Єлизавету Володимирівну (84). При цьому, договорів на надання правової допомоги, укладених між ТОВ «Діджи Фінанс» та зазначеними особами, матеріали справи не містять, як не містять і доказів на підтвердження того, що вказані особи є адвокатами.

Таким чином, як правильно зауважив скаржник, жоден наданий на підтвердження надання правової допомоги документ не містить вказівки на те, що адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною надавалась правова допомога позивачу саме у даній справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Викладене є підставою для відмови позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу у суді першої інстанції у повному обсязі, чого помилково не було враховано судом першої інстанції.
Що ж до витрат позивача на професійну правову допомогу, про відшкодування яких заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, то вказане питання буде вирішено апеляційним судом у порядку та строки, визначені процесуальним законом після надання до суду доказів понесення таких витрат.

Щодо компенсації витрат відповідача на правову допомогу

Відповідач у поданому до суду першої інстанції відзиві на позову заяву на виконання п. 8 ч. 2 ст. 178 ЦПК України повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи № 395/1920/25 складає орієнтовно 15000,00 грн – витрати на професійну правничу допомогу. Вказав, що документальним підтвердженням понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом цивільної справи №395/1920/25 є: договір про надання правничої допомоги № 30 від 11 липня 2025 року; додаткова угода до договору; ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; квитанція до прибуткового касового ордера; акт надання послуг. Зазначив, що додаткові докази щодо понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть приєднані до матеріалів справи по мірі їх видачі у порядку, передбаченому ЦПК України.

У апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у даній справі відповідач повідомив, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс та очікує понести під час розгляду даної цивільної справи в суді апеляційній інстанції складає 12 000,00 грн, у тому числі витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу. Вказав, що документальним підтвердженням понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом цивільної справи №395/1920/25 в суді апеляційної інстанції (у доповнення тих доказів, які вже містяться в матеріалах справи) є : додаткова угода №3 від 22 грудня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги; квитанція до прибуткового касового ордера та акт надання послуг.

Колегія суддів зауважує, що наведення стороною попереднього розрахунку суми судових витрат не є тотожним заяві про відшкодування судових витрат.

Врахувавши, що ані у відзиві на позовну заяву, ані у апеляційній скарзі відповідачем не заявлено про відшкодування понесених відповідачем фактичних витрат на правову допомогу адвоката, колегія суддів дійшла висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для здійснення їх розподілу між сторонами.

На виконання вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом здійснено новий розподіл витрат сторін зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції у даній справі в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2021 року № 103009407 у розмірі 13 580,00 грн, з яких: 7 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5 250,00 грн – заборгованість за відсотками; 1 330,00 грн – заборгованість за комісією.
У задоволенні решти вимог позову відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 944,74 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2216,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич
Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко