Справа №461/2068/26
Провадження №3/461/1020/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника особи, відносно якої складено протокол – Швеця Д.Ю., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, начальника 8 відділу ГВ ЗНД Управління СБУ у Львівській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

13 березня 2026 року о 17 годині 14 хвилин, начальник 8 відділу ГВ ЗНД Управління СБУ у Львівській області Зарицький І.О., перебуваючи за місцем несення військової служби за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, виконував свій обов`язок військової служби в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду, що підтверджується протоколом про результати тесту на алкоголь проведеного за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» 7510 OIML (серійний номер ARTA-0052), 1,27 проміле.
Захисник  ОСОБА_1  — адвокат Швець Д.Ю. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. У клопотанні вказав, що протокол сам по собі не може бути єдиним доказом вини особи. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що нібито  ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, свідомо підписався у протоколі про адміністративне правопорушення та відмовився від повторного огляду на предмет перебування у стані алкогольного сп`яніння у профільному медичному закладі — КНП ЛОР «Львівський обласний центр превенції та терапії узалежнень». Така інформація не відповідає дійсності, оскільки попри незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного за допомогою газоаналізатора Алкотестер Драгер,  ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, а також не було повідомлено про те, що по відношенню до нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, у його присутності не було розпочато будь-яких процедур, пов`язаних зі складанням адміністративних матеріалів та ознайомлення  ОСОБА_1 з правами та обов`язками. Вказує, що через різке погіршення стану  ОСОБА_1 того ж дня самостійно звернувся до медичного закладу, де проходив огляд, зокрема, за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведене дослідження не виявило ознак алкогольного сп`яніння чи перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Крім цього, зазначає, що ні у протоколі, ні в інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає відомостей про обставини виявлення факту виконання  ОСОБА_1  свого обов`язку служби в стані алкогольного сп`яніння, у відповідності до п. 2 розділу ІІ Інструкції про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративне правопорушення. Також, у протоколі зазначається недостовірна інформація, що  ОСОБА_1  нібито сам повідомив, що 13.03.2026 року під час обідньої перерви з 13:00 по 14:00 в одному із закладів громадського харчування м. Львова вживав алкогольні напої. Не вказано, у який спосіб виявлено факти, що могли свідчити про вчинення правопорушення, відсутні відомості про будь-які доповіді підлеглих службових осіб або повідомлень від інших осіб про виявлення таких фактів, відтак не встановлено доказів, які б встановили момент вчинення правопорушення.
Також вказує, що Інструкція про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративне правопорушення та інші нормативно-правові акти не наділяють начальника представництва та іншого представника внутрішньої безпеки повноваженнями на проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів та тестів. Відтак,  ОСОБА_2  був уповноважений виключено на складення протоколу про адміністративне правопорушення, а  ОСОБА_3 , ОСОБА_4  не були уповноважені на проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. 
Зазначає, про суперечності, які містяться у протоколі. Так, в абзаці другому сторінки 2 протоколу зазначено, що  ОСОБА_1  нібито був ознайомлений зі змістом протоколу і не заперечував проти нього, про що «останній своїм підписом у протоколі засвідчив факт». Проте, з подальшого змісту протоколу вбачається, що протокол не підписувався особою, що притягається до відповідальності, а  ОСОБА_1  з його змістом ознайомлений не був. Такі обставини є взаємовиключними та свідчать про внутрішню суперечність протоколу. Також, у п. 2 протоколу вказано, що  ОСОБА_1 бажає надати пояснення українською мовою, однак у п. 7 протоколу зазначено, що останній від надання пояснень відмовився, так відомості також є взаємовиключними.
Окрім цього, у п. 4 протоколу, на підтвердження нібито відмови від підписання та надання пояснень, як свідки вказані  ОСОБА_5 , та ще дві особи, які раніше в протоколі не згадувалися та які саме підписали протокол —  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зазначених як свідки у п. 4 протоколу, у протоколі відсутні.
Окрема зазначає, що у рапорті  ОСОБА_8  зазначено, що огляд на стан сп`яніння проводився ним спільно з  ОСОБА_4 , водночас у протоколі останній вказаний, як свідок, що є неприпустимим. Також, у матеріалах відсутня інформація про застосування спеціальних технічних засобів відеозапису під час огляду та складення протоколу, відеозапис відповідних дій відсутній. 
Відтак, за твердженням сторони захисту, протокол про адміністративне правопорушення складався з грубив порушенням визначеного порядку, за відсутності  ОСОБА_1 , без пропозиції проведення огляду уповноваженими особами або у відповідному медичному закладі, за відсутності ознайомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності з правами передбаченими ст. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Виходячи з наведеного, захисник просить закрити провадження у справі. у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 в ході розгляду справи заперечив факт вчинення правопорушення та підтримав клопотання про закриття провадження у справі з підстав неведених його захисником.
Захисник  ОСОБА_1  — адвокат Швець Д.Ю. в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі, а також просив врахувати доводи наведені у додаткових письмових поясненнях поданих суду.
Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Частиною 1 статті 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», тобто доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Оцінюючи доводи сторони захисту наведені у клопотанні про закриття провадження у справі та додаткових поясненнях, виходжу з наступного.
Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 22.03.2017 №173, затверджено Їнструкцію про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративні правопорушення.
Згідно п. 1 Розділу І Інструкції, ця Інструкція визначає порядок складання посадовими особами Служби безпеки України протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема ст. 172-20 КУпАП, порядок проведення адміністративного затримання, особистого огляду і огляду речей, вилучення речей та документів.
Відповідно до п. 1, 2, 3 Розділу ІІ Інструкції, у випадку виявлення факту вчинення адміністративного правопорушення уповноважені посадові особи складають протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням у ньому відомостей відповідно до частини першої статті 256 КУпАП та збирають докази (стаття 251 КУпАП). Протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене статтями 172-10 - 172-17, 172-19, 172-20 КУпАП, складається посадовою особою у разі виявлення нею безпосередньо, отримання доповідей підлеглих службових осіб або повідомлень інших осіб про виявлення фактів вчинення підлеглими військовослужбовцями військових адміністративних правопорушень. У разі виявлення начальником фактів військових адміністративних правопорушень, вчинених не підлеглими йому військовослужбовцями, він негайно повідомляє про це у письмовій формі начальника, уповноваженого складати щодо них протоколи про адміністративні правопорушення. Оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення, включаючи підготовку проекту протоколу, здійснюється: у регіональному органі СБУ - співробітниками інспекторського підрозділу органу, до службових (посадових) обов`язків (інструкцій) яких належить проведення службових розслідувань та службових перевірок. Оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення, включаючи підготовку проекту протоколу, здійснюється також співробітниками Головного управління внутрішньої безпеки, до функціональних завдань яких віднесено здійснення контррозвідувальної та оперативно-розшукової діяльності, а також інспекторського контролю. Оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення та отримання відповідних доказів доручаються співробітникам, зазначеним у цьому пункті, посадовими особами, уповноваженими складати протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 7, 9, 10 Розділу ІІ Інструкції, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтями 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу або додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та (або) отримання примірника протоколу, примірник складеного протоколу рекомендованим листом із повідомленням про вручення та з описом вкладення протягом двох робочих днів від дати складення протоколу разом із супровідним листом у конверті з позначкою “особисто” надсилаються такій особі, про що зазначається у протоколі. Відміткою про вручення другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення у такому випадку є підпис на зворотному боці повідомлення про вручення, датою вручення є дата, зазначена на цьому повідомленні.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
З протоколу №12 про адміністративне правопорушення від 13.03.2026 вбачається, що такий складений уповноваженою особою, відповідно до вимог законодавства, містить відомості та дані, які відповідають положенням наведених вище нормативних актів.
У свою чергу, доводи сторони захисту фактично зводяться до висловлення іншої версії подій, яку суд перевірив під час розгляду справи по суті. 
Твердження сторони захисту про те, що  ОСОБА_1  не відмовлявся від повторного огляду та заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовані показами свідків. 
Як вже було зазначено вище, відповідно до Інструкції, у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу або додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.
В протоколі №12 про адміністративне правопорушення від 13.03.2026 містяться відповідні відмітки про відмову  ОСОБА_1  від надання пояснень та ознайомлення з матеріалами справи.
Примірник згаданого протоколу було скеровано за адресою місця реєстрації  ОСОБА_1  у відповідності до вимог Інструкції, що підтверджуються, накладною №7904500118069 від 14.03.2026 чек № QPyzwK0VDDo про сплату за послуги відправлення листа та описом вкладень відповідно до відправлення.
Згідно трекінгу поштового відправлення №7904500118069, такий лист вручено одержувачу 18.03.2026.
В свою чергу, доказів того, що  ОСОБА_1  у відповідь на лист надсилались заперечення чи пояснення до протоколу №12 про адміністративне правопорушення від 13.03.2026, судом не встановлено. Тобто,  ОСОБА_1  не скористався своїм правом подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу або додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. Водночас, під час розгляду справи у суді  ОСОБА_1 було надано можливість висловити як заперечення, так і надати пояснення безпосередньо у судовому засіданні.
Відтак, суд критично ставиться до тверджень сторони захисту про те, що  ОСОБА_1  не відмовлявся від повторного огляду та заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, що також спростовується показами свідків наданими у судовому засіданні.
Також суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність відеофіксації під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, адже така вимога відсутня до складення протоколу за адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-20 КУпАП. 
Щодо посилань сторони захисту на Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції та проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2024 №32, далі — Порядок №32 та на Порядок застосування спеціальних технічних засобів і тестів при проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду та оформлення його результатів, затвердженого наказом Міністерства оборони від 16.04.2025 №241, далі — Порядок № 241, в частині недотримання порядку огляду на стані алкогольного сп`яніння та відсутності відеофіксації, суд зазначає наступне.
Згідно п. 1 Порядку №32, цей Порядок визначає процедуру направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також військовослужбовців Збройних Сил (далі - військовослужбовці) для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), та проведення огляду.
Відповідно до п. 1 Порядку №241, цей Порядок встановлює механізм застосування спеціальних технічних засобів і тестів посадовими особами, уповноваженими начальниками органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) або командирами (начальниками) військових частин (установ, організацій, підприємств, закладів, підрозділів) Збройних Сил України при проведенні огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), проведення такого огляду та оформлення його результатів.
Статтею першою Закону України «Про службу безпеки України» встановлено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили безпілотних систем, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Служба безпеки України не входить в структуру Збройних Сил України, а є військовим формування в розумінні Закону України «Про оборону України».
Відтак, Служба безпеки України, керується Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 22.03.2017 №173, яким затверджено інструкцію про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративні правопорушення, зокрема щодо складання протоколу за ст. 172-20 КУпАП.
В ході розгляду справи порушень відповідної Інструкції, які істотно впливають на допустимість доказів не встановлено.
Слід відзначити, що відсутність відеофіксації проведення огляду, сама по собі не свідчить про його недопустимість, тим більше, що такий огляд проводився на об`єкті з особливим режимом, а його результати можуть бути оцінені у сукупності зі всіма іншими доказами у справі. Отже, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що відсутність відеофіксації проведення огляду  ОСОБА_1 вказує на наявність законних підстав для закриття провадження у справі.
Під час оцінки доводів сторони захисту, також враховую наступне.
Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 20.10.2011 у справі № 1-31/2011, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою є недопустимими доказами.
Процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, а клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини. У свою чергу, єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено норми КУпАП, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.
Підставою для визнання доказів недопустимими є не будь-яке порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи.
Отже, визнаючи доказ недопустимим, суд має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби — на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. 
Не в усіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час відповідного провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
У даному випадку даних про порушення фундаментальних прав і свобод особи під час провадження у справі, які мають прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, в тому числі на допустимість доказів, а також даних про вплив цих порушень на конвенційні або конституційні права людини, зокрема те, що окремі процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання, не встановлено.
В ході судового розгляду судом досліджено безпосередньо письмові докази у справі та отримано пояснення від свідків.
Свідок  ОСОБА_4  в судовому засідання пояснив, що є співробітником ГУВБ СБУ. 13.03.2026 року він прибув в кабінет начальника ГУ ЗНД СБУ  ОСОБА_7 . В подальшому вони запросили  ОСОБА_1  та запропонували пройти тест на виявлення ознак алкогольного сп`яніння на що останній погодився. Прилад «Драгер» показав вміст алкоголю 1,27 проміле.  ОСОБА_1  не заперечив факт вживання алкоголю. В подальшому  ОСОБА_1  було запропоновано надати пояснення та його запросили для складення протоколу. Протокол складався  ОСОБА_2  в присутності  ОСОБА_1 , від дачі письмових пояснень останній відмовився та покинув приміщення.
Свідок  ОСОБА_6  в судовому засіданні пояснив, що є заступником начальника Управління СБУ у Львівській області та був присутній під час проведення огляду  ОСОБА_1  на стан алкогольного сп`яніння та розписався на корінці роздруківки результату тесту «Драгер», як свідок. Дані приладу «Драгер» відображені у матеріалах справи відповідають тим, які були встановлені під час огляду  ОСОБА_1 .
Свідок  ОСОБА_7  в судовому засіданні пояснив, що є начальником відділу Управління СБУ у Львівській області.  ОСОБА_6 та ОСОБА_9  повідомили його про необхідність проведення перевірки  ОСОБА_1  на факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. При здійсненні такої перевірки були присутні  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Відеофіксація при проведенні перевірки (огляду) не здійснювалась, оскільки Управляння є режимним об`єктом.
Свідок  ОСОБА_3  в судовому засіданні пояснив, що він є співробітником УВБ Управління СБУ у Львівській області. Вказав, що був присутній під час проведення огляду  ОСОБА_1  та останній пройшов такий огляд добровільно. При складенні протоколі відносно останнього не був присутнім.
Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1  є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №12 від 13.03.2026, який містить відомості про  ОСОБА_1  та суть правопорушення; результатами приладу «Drager» Alсotest 7510 (з відповідними сертифікатами), прилад №: ARTA-0052, тест №8, результат тесту 1.27%, який був підтверджений при огляді свідками безпосередньо у судовому засіданні; рапортом старшого уповноваженого представництва внутрішньої безпеки у Львівській області 2 управління ГУ ВБ СБ України Лахманюка О. від 13.03.2026; довідкою помічника начальника Управління (по РОС) начальника відділу кадрового забезпечення  ОСОБА_11  №257 від 13.03.2026 про те, що  ОСОБА_1 у цей день був при виконанні службових обов`язків; рапортом заступника начальника Управління СБУ у Львівській області Рішка В. від 16.03.2026; письмовими поясненнями  ОСОБА_9  від 13.03.2026; показами свідків  ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_12 .
Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КУпАП доведена належним чином.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з врахуванням даних про особу  ОСОБА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу, тобто стягнення в межах санкції відповідної статті КУпАП.
Крім того, ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначеному розмірі.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов, зокрема коли особа є військовослужбовцем.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Відтак, враховуючи те, що  ОСОБА_1  на момент вчинення правопорушення являвся військовослужбовцем (входив до штату відповідного військового формування), приходжу до висновку про можливість звільнення останнього від сплати судового збору.
Керуючись ст. 172-20, 283, 284 КУпАП, 
постановив:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
На підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»,  ОСОБА_1  звільнити від сплати судового збору.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.
Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. 
Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький